הצעת הנחיה למפגש: האם להורים מותר לשבות?
דף הלימוד עוסק בתפקידם החינוכי של ההורים לאור התפתחות ושינויים בתקנות ההלכתיות בנוגע למערכת החינוך הציבורית. מטרת הלימוד היא להעלות שאלות על מערכת החינוך הציבורית בישראל ותפקידי ההורים בתוך ולצד המערכת.
רציונל וסדר המקורות: המהלך המוצע צועד בעקבות התפתחות בתפיסה היהודית ביחס לתפקידי ההורים בחינוך, מחינוך ביתי-משפחתי שהיה נהוג בעבר (לא ה-home schooling הפוסט מודרני) לחינוך ציבורי. 
תוכן המקורות והמהלך למנחה:
1.	המקור הראשון מתוך מסכת קידושין מהווה מבוא בנוגע לחובות ההורים כלפי ילדיהם. 
•	כרקע לקריאת המקור ניתן לבקש מהלומדים להגדיר יחד מהם חובות ההורים כלפי ילדיהם לדעתם. לאחר קריאת המקור ניתן להשוות את הרשימות ולדון בהבדלים ביניהן.
הדגש בלימוד יהיה על חובתם של ההורים ללמד את ילדיהם תורה (ערכים, חינוך למידות טובות) וללמדם אומנות (מקצוע). הגמרא מחדדת ומזהירה כי מי שאין לו מקצוע עלול להפוך לפושע (או במבט רחב יותר: נטל על החברה). בימינו ניתן לראות בתעודת הבגרות כמקבילה ללימוד אומנות בעבר – קרי: תנאי סף בכניסה לשוק התעסוקה. יש לשים לב שאין במקור זה סדרי עדיפויות בין החובות השונים, כלומר, לימוד תורה ולימוד אומנות חשובים או מחייבים את ההורה באותה מידה.

הערה: מקור זה עלול להזמין דיון מגדרי (מדוע האב ולא האם? מדוע הבן ולא הבת?) שניתן לפתח עם הקבוצה לפי מידת העניין ומגבלות הזמן. מנחים המעוניינים להימנע מכך, יכולים להקדים ולהסביר את הרקע ההיסטורי של המקור שהופנה לגברים בלבד, ולציין כי לימוד זה מתייחס לחובות שני ההורים כלפי ילדיהם, ללא הבחנה מגדרית.

2.	המקור השני ממסכת בבא בתרא מתאר את ההתפתחות ההדרגתית של מערכת החינוך הציבורית בעולם היהודי, דרך רצף של תקנות שתיקן ר' יהושע בן גמלא. במקור זה נתמקד בעיקר במשמעות המניע  "מי שאין לו אב", שיכול להיות כפשוטו, דאגה ליתומים, אך יכול להתפרש במובנים רחבים יותר, כגון: מי שאין לו אב משכיל שיכול ללמדו, או מי שאין לו אב עשיר לממן את לימודיו וכד'. 
גם כאן מוצע לדון בתפקידם של ההורים, כאשר קיימת מערכת חינוך ציבורית/ קהילתית. כרקע לדברי ה'יד רמה' במקור 3, כדאי לציין כי בתקנות של בן גמלא אין התייחסות ישירה לשאלה: מי מממן את מערכת חינוך. 
3.	המקור השלישי כולל את דברי רבא בתלמוד, בהמשך לתקנת בן גמלא, ואת פירוש ה"יד רמה" עליהם. השאלה המרכזית היא על מי מוטל לממן את שכר המורים, כלומר, מי מתקצב את מערכת החינוך. 
הרמ"א, ר' מאיר אבולעפיה, מדייק מהמילה "מושיבין" בתקנת בן גמלא את חובת הציבור למנות מלמדים ולממן את שכרם באמצעות גביית מס מהציבור, כך שהחינוך יהיה ציבורי/ממלכתי, חובה וחינם לכולם. סוגיה זו אקטואלית ביותר בימינו, לנוכח בתי הספר הפרטיים הרבים בארץ. רצוי לפיכך להקדיש זמן לדיון בשיקולים שמציין הרמ"ה לטובת מערכת ציבורית: (1) יכולת אכיפה של חוק חינוך חובה; (2) "שילמדו בני עניים כבני עשירים כאחד". 
כמובן שאם מערכת החינוך ממומנת על ידי הציבור, מוטלת על כל אחד ואחת האחריות לכך שהיא תתפקד כראוי. ומה אם היא לא מתפקדת?
4.	המקור הרביעי, הוא תשובת הרב חיים דוד הלוי לשאלה אם מותר למורים לשבות ממלאכתם? 
•	ניתן להקדים ללימוד מקור זה סבב התייחסויות של המשתתפים לשביתות בכלל ולשביתות במערכת החינוך בפרט. מה הם מרגישים בזמן שביתה? מה דעתם על השובתים? האם יש להם (כהורים או כאזרחים) תפקיד מיוחד בזמן שביתה במערכת החינוך?
התשובה של הרב חיים דוד הלוי  "מחזירה" את האחריות הבלעדית לחינוך לידי ההורים! נדון: כיצד עליהם לממש את אחריותם על החינוך? האם עליהם להסתפק באחריות אישית וללמד את הילד הפרטי שלהם (מי יכול ומי לא?), או לקחת אחריות ציבורית על דמותה הכוללת של מערכת החינוך בשנים הבאות? איך עושים זאת? האם יש מקום לשיתוף פעולה בין הורים ומורים במאבק על אופייה של מערכת החינוך, כמו גם על שכרם של המורים?

תיאור מתודי:
א.	לכל אורך הלימוד מלווה את לימוד המקורות נקודת המבט האישית של המשתתפים ביחס לתפקיד ההורים כלפי ילדיהם - מה תפקיד ההורים "במערכת"? מומלץ ללמוד את המקור הראשון במליאה, לאחר מכן להתחלק לקבוצות לימוד שיעמיקו במקור השני והשלישי בחברותות בעזרת השאלות המנחות. לסיום נחזור למליאה ללימוד משותף של המקור האחרון, תוך דיון בשאלות המנחות. הדיון המסכם ייערך סביב שתי השאלות האחרונות (4 ו-5) המתייחסת לאופן מימוש אחריות ההורים לחינוך, במערכת החינוך הקיימת כיום בישראל.
ב.	אפשרות אחרת היא להתמקד בדיון האקטואלי לגבי בתי ספר פרטיים לעומת חינוך ציבורי ממלכתי. במקרה זה, מומלץ להתחיל את המפגש בדיון פתוח של המשתתפים בנושא, וממנו לעבור ללימוד מונחה של שלושת המקורות הראשונים (ולוותר על המקור הרביעי), תוך התייחסות לשאלות המנחות בסוף כל מקור. לסיכום ניתן לחזור ולבחון את עמדות המשתתפים לאור הלימוד.