נר נשמה – דף למנחה
לדף הלימוד שתי מטרות:
הראשונה, להתחקות אחר מקורות המנהג להדליק נר זיכרון לזכר מתים.
להרחבה על מנהג זה שהתפתח בימי הביניים, בעיקר לקראת יום הכיפורים, ראו בקישור לאתר 'דעת' במאמרו של ד"ר נ' וואהרמאן.
המטרה השנייה היא להעמיק את הבנת החיבור בין גוף ונפש ביהדות, אשר בא לידי ביטוי בחיבור בין האש והנר.

נרחיב כעת בהוראת דף הלימוד לפי כל אחת מהמטרות, המשלימות זו את זו.

I היבט של נר זיכרון:
המקורות סדורים באופן מובנה כך שכאשר יגיעו הלומדים למקור האחרון העוסק במנהג הדלקת הנר ובקשר שלו לכפרת המתים, יהיו להם הכלים להבנת העניין.

השיר של נתן יונתן משמש כפתיח לרעיון ומכיל כמה אלמנטים:
נר כתהליך של כיליון האדם מרגע לידתו – האדם כיצור ארעי בעולם.
נר כמאיר החושך – האדם כמנהיג.
'כל עוד הנר דולק אפשר עוד לתקן'.
נר כמבטא תקווה של ניצחון הצדק
ועוד

המקורות הבאים מבהירים את מקור ההגדרה 'נר נשמה' ביהדות, ומדגישים את היות הנר ביטוי של נשמת אלוקים ממעל.

המהר"ל מדגיש מדוע דווקא נר מבטא את הזיכרון ולא סתם אש, זאת מכיוון שהנר הוא חיבור בין חומר ורוח, כמו האדם. זאת הסיבה שבריטואלים דתיים (כגון הדלקת נר שבת) נעשה שימוש בנר, המחבר בין קודש וחול, ומסמל  את השראת קדושת השבת על החול. לעומת זאת, בהבדלה נעשה שימוש באבוקה, המסמלת את בריאת האש עצמה.

דונו בדרכי הנצחה בימינו. האם אלמנטים אלו באים לידי ביטוי בנר נשמה? בלפיד אש [/בהדלקת המשואות?]; בנר התמיד? בקסדה הצבאית המכודנת?

נראה כעת זוויות נוספות למשמעות הנר הקשורות יותר להיבט של גוף נפש (ומפורטות בפסקה הבאה). 

הלימוד מסתיים במקורות ההלכתיים של מנהג הדלקת הנר, הקשור לציווי על החיים לכפר על המתים.
הנר אמור להזכיר לנו מחויבות זאת; במובן זה, האנשים החיים הם מעין 'נר זיכרון' לשלהבת המתים שהופרדה כבר מנרם שלהם.
הדלקת הנר מסמלת את החיבור של החיים עם נשמות המתים, ואת האמונה בנצחיות הנשמה.
פטירה משמעה שהנר נגמר אך לא השלהבת שיכולה להמשיך ולדלוק לנצח.

II היבט של גוף ונפש:

הפתיח של נתן יונתן מפגיש אותנו עם כמה דימויים של האדם, המורכב מחֶלב ופתיל החיים.
שימו לב כי בשירו, האדם הוא היוצר את הקשר בין הפתיל לחלב, לעומת ספר משלי שבו האלוקים הוא יוצר החיבור.
הפסוק במשלי עם פירושי רש"י והמהר"ל מדגישים את ייחודו של האדם, כמורכב מחומר ומרוח בו זמנית. על פי רש"י מדובר במוח לעומת הלב; המהר"ל מדגיש את העובדה שהנר אינו מתכלה (בניגוד לנתן יונתן). לפי המהר"ל, בלשון עברית עתיקה 'נר' משמעו כלי הקיבול של השמן, והוא אינו כלה עם הבעירה. הנרות המודרניים שהחליפו בחֶלב את כלי השמן, כלים תוך כדי בעירה (מסיבה זו פוסל המהר"ל להדליק נרות חנוכה בנרות חֶלב ומתיר רק בצלוחיות שמן!).
דונו במשמעות הסמלית של דברי המהר"ל.

המקורות הבאים מציעים זוויות נוספות לחיבור בין גוף ונפש.
לפי במדבר רבה, תהליך ההוראה והלימוד של האדם אינו חל על החומר המתכלה שבו אלא על הנשמה הנמשלת ללהבה. (מעניין להשוות זאת לדימוי של רש"י על מוח ולב, ועל משמעותם בתהליך הוראה).

לפי הזוהר, הנפש היא המקור להתלהבות הרוחנית האקסטטית ולהתנדנדות בשעת הלימוד והתפילה.

המקורות החותמים את הדיון מבהירים את המניעים ההלכתיים למנהג הדלקת נרות זיכרון, ומחברים את הנר לכפרת המתים.

בתום הלימוד ניתן לדון במשמעות הדלקת הנר, כמבטא את האמונה בנצחיות הנשמה שהיא חלק אלו-ה ממעל, כמו גם בהדלקת נר כמבטאת חיבור כללי שבין רוח וחומר.
מכאן ניתן להבין את הסיבה להדלקת נרות בריטואלים דתיים כמבטאים את תוספת הקדושה שבהם.