הזכות ליהנות מן העולם: הנאה, צדקה וצדק בט"ו בשבט
דף למנחה
פתיחה: כי האדם עץ השדה
נפתח את הלימוד בפסוקי בריאת האדם בבראשית פרק ב. יחד עם בריאת האדם נטע ה' גן בעדן, הניח בו את האדם, וציווה עליו לאכול מכל עץ הגן. הפסוקים מדגישים את הקשר בין האדם לטבע, וניתן לפתח קשר זה בדיון בקבוצה: כיצד קושרת חובת אכילת פירות העצים בין האדם לעולם הצומח, ומדוע היא מנוסחת כצו אלוהי - לא רשות או הצעה, אלא חובה ומצווה; וכן - לא חובה פרטיקולארית אלא חובה של כלל האנושות.
חלקו השני של הציווי היה האיסור לאכול מפרי עץ הדעת, וזה היה חטאם של חוה ואדם, שלא התמקדו בזכות הגדולה שנתן להם האל - לאכול משאר פירות עצי הגן.
בקטע מאת 'הבן איש חי' מובאת מימרא מן התלמוד הירושלמי בשם רבי חזקיה: 'עתיד אדם ליתן דין וחשבון על כל שראתה עיניו ולא אכל'. אמירה זו היא דרך נוספת לנסח את החובה הממשית של האדם לאכול מפירות העולם וליהנות מהם. האדם יישפט בפני האל על כל דבר שיכול היה לאכול וליהנות ממנו, ולא עשה זאת. לכאורה, החיוב ליהנות מן העולם עומד בסתירה לתפיסה הסגפנית המקובלת של הדת, המעדיפה חיי רוח על פני הנאות העולם. אמירה זו מעמידה את ההנאה עצמה כערך דתי, מבלי להסביר מדוע.
במשפט השני מביא הבן איש חי את המשך הירושלמי, המספר על ר' אלעזר, שהתאמץ מאוד לקיים את המאמר לעיל, אך הוסיף להנאה את מרכיב ההתחדשות. ההתפעלות מכל דבר חדש גורמת לאדם להוקיר את יצירת האל ובכך מחזקת את היראה והאמונה. בט"ו בשבט, תחילת הפריחה לקראת הבשלת הפרי, יש גם כן מרכיב של התחדשות. 
לבסוף מוסיף הבן איש חי את העני למעגל החייבים בהנאה מן העולם. נשאל, מדוע רואה הבן איש חי צורך להתייחס באופן מפורש אל העני?
התשובה המיידית היא שהעני, שאינו יכול להרשות לעצמו לאכול מכל פירות העולם, לא יכול לקיים את חובת האכילה, ומתוך עקרון הערבות ההדדית חובה על כל יהודי לאפשר לו לקיים חובה זו . הבן איש חי מעורר אותנו לסייע לעני לקיים את חובתו. 
הקטע הבא, הלקוח מתוך הספר 'הטיגריס הלבן' עשוי להאיר דברים אלה של הבן איש חי באור חדש. על פי הקטע, אדם הנמצא בשולי החברה אינו יכול לראות את יופיו של העולם, אם משום שהוא עבד ואם משום שהוא עני. חשבו על המציאות בשכונות עוני: האם היא מאפשרת לראות את יופי העולם? לנוכח דברים אלה, ניתן לראות בהתעקשות היהודית לאפשר גם לעני לאכול  מפירות החג, מחויבות מוסרית והומאנית, שתאפשר לעני לממש את האנושיות שלו; לפתוח בפניו צוהר לחירות ולחופש שנמנעים ממנו. על ידי אכילת הפירות נפתח לו פתח לחיים אחרים, חיים של חופש ושוויון.
סיכום: עניים סביב שולחנו				
לסיום נקרא את הקטע האחרון של הרב פלאג'י, המופיע במקור בספרו 'מועד לכל חי', לקראת סוף הסימן העוסק בחודש שבט. הרב פלאג'י מוסיף לדיון שתי נקודות: (א) הקשר שבין ט"ו בשבט לבין האחריות לעני; (ב) הלימוד על החובה לשתף את העני, צריך להביא לעשייה של צדקה ואחריות חברתית. 

לסיכום, מתברר כי ההנאה והנתינה, שבמבט ראשון נראות סותרות זו את זו, הן למעשה שני צדדים של אותו המטבע. אנו מצווים ליהנות מן העולם שברא הקדוש ברוך הוא, אך הנאתנו לא תהיה שלמה אם לא נכליל גם את העניים במעגל הנהנים מפירות העולם. באופן זה, האכילה הגשמית בט"ו בשבט ובכלל, הופכת לפעילות רוחנית ונעלית, שיש בה יציאה מן ה'אני' אל עבר ה'אחר', והלימוד מביא לידי מעשה.