על השחיקה
מטרת הלימוד היא להתעמק בנושא המטריד כל מי שעוסק בחינוך – סכנת השחיקה בהוראה. 
הלימוד מנסה לגשת לנושא מתוך התבוננות במטפורות שונות של הקניית ידע והאצלת סמכות.

במרכז הלימוד עומדת המטפורה של הנר.
מדרש תנחומא על פרשת בהעלותך ממשיל את נבואתו של משה לנר ומסביר מדוע הציווי של ה' למשה להאציל מרוחו וסמכותו לזקנים, אינה גורעת דבר ממנו, שכן מדליק נר מנר, אין הנר הראשון חסר כלום.
במילים אחרות: אחוזי השחיקה הם אפס!
מדוע?
מתי מורה הוא בבחינת "מדליק נר מנר"?

בשלב זה מוצעת פעילות מסייעת:
המשתתפים יתחלקו לזוגות ויבצעו בפועל ניסיונות שונים של הדלקת נרות:
א. הדלקה של נר מנר - מה קורה בפועל? האומנם הנר הראשון אינו חסר כלום?
האם הנר המדליק אינו מאבד יותר חֶלב בתהליך ההדלקה?
ב. הדלקת נר חדש ונר כבוי - מה ההבדל?
ג. צורות שונות של הדלקה - מה ההבדל אם הנר המדליק מתכופף לעבר הנר הנדלק, או להפך?
מה קורה ללהבה ברגע המפגש בין הנרות?

וכמובן..מה ניתן ללמוד מכל זה על תהליך ההוראה?

ההבחנה שעושה המהר"ל מפראג בין נר ללהבה, מזכירה לנו כי 'נר' בלשון חז"ל הוא צלוחית החרס שמכילה שמן ופתילה, ולאו דווקא נר החֶלב או  השעווה בצורתו המוכרת לנו היום.
המהר"ל מצביע על הבדל עקרוני בין נר חֶלב לצלוחית שמן, הבדל היכול לשמש אותנו כמטפורה בדיון על שחיקת המורה.

מה מוסיף לדיון המקור בספר משלי? ומה תורם פירושו של רש"י?
רש"י מחדד את הרעיון שהלהבה מסמלת את הנשמה ומצויה בראש, ואילו החומר, החֶלב, נמצא בלב.
האם תהליך השחיקה יבוא רק בלימוד ממקום של רגש ולא ממקום של אינטלקט?

הסיפור החסידי  מהאור הגנוז מציע מטפורה שונה למורה השָׁחוּק, שבניגוד לנר, הוא מתרוקן בשל נתינתו.
מתי מנהיג הוא כמו 'התיש הקדוש', ומתי הוא כמו נר שמדליקין ממנו ואין אורו חסר כלום?
האם תהליך השחיקה מקביל לחיתוך קרניים?
שימו לב לסמליות הקרניים דווקא, כמו גם להרחת הטבק.
השוו את הסיפור לסיפור המוכר על העץ הנדיב. 
שימו לב בעיקר לסוף כל סיפור: למה העץ המאושר ומדוע התיש חש "מסורס"?
האם מורה יכול להרשות לעצמו להיות כמו העץ הנדיב? ומה עם התלמידים של שנה הבאה?
האם הם יסתפקו בגדם של עץ לשבת עליו?

בציווי של ה' למשה להעביר את מנהיגותו ליהושע (במדבר כז), מדובר על שתי פעולות – סמיכה ונתינת הוד. מדרש במדבר רבה מבחין ביניהן באמצעות שתי מטפורות: נר וכלי, האחד לא חסר והשני מתרוקן. במידה מסוימת ניתן להשוות את המטפורה של כלי ל"תיש הקדוש".
מדוע בחר המדרש בשתי מטפורות מנוגדות אלה, ומה ההבדל בין נתינת הוד להסמכה?
ביחס למטפורה של הכלי, ניתן להזכיר כאן את שבחו של רבי אליעזר בן הורקנוס, שעליו נאמר: 'בּוֹר סוּד שאינו מאבד טיפה', וכן שהתורה נמשלה למים חיים ולאור.

לסיום: אל מול תהליך השחיקה הטבעי של המורה, ישנו לטענת מורים רבים גם ממד של סיפוק והעצמה, המחזק ומזרים אנרגיה חיובית.
האם יש לכך רמז במקורות שלמדנו?