דף למנחה – פרשת פינחס

סיפור בנות צלופחד מחדד את שאלת היחס לנשים, ונותן תשובה מפתיעה למדי. זו ההזדמנות לבדוק לעומק את היחס שבין נשים וגברים ביהדות - בתורה, באמרות חז"ל ובהלכה שנפסקה במשך הדורות עד ימינו. נושא זה טעון מאוד ונכתב עליו רבות. בלימוד זה מובאים מקורות מייצגים המשקפים גוונים שונים של דעות בנושא.

מבנה הדף 
החלק הראשון (מקורות 1-2) עוסק במעמדן הפרטי של בנות צלופחד. לאחר מכן נפתח הדיון לשאלות עקרוניות בדבר היחס הרצוי והמצוי בין נשים וגברים. ניתן להישאר ברובד הפרשני, ולהיצמד למקרה הפרטי ולפשט הכתוב; וניתן ללכת בעקבות המקורות האחרים ולהרחיב את הדיון לשאלה הכללית על היחס לנשים ביהדות. המקור האחרון, של אוריאל סימון, חוזר למקרה של בנות צלופחד במבט עקרוני. אפשר לסכם דרכו את  שני נתיבי הדיון.

הערה מתודית – בעת חלוקת דף הלימוד אין לחשוש מכך שהלומדים מעיינים גם בקטעים נוספים בדף. אדרבה, הדיון יתעשר מהתייחסות רחבה של הלומדים לקטעים הנלווים למקור המרכזי. ניתן לנצל הזדמנויות כאלו ולהפנות את תשומת ליבם של כלל הלומדים למקור שעורר עניין.

מהלך הלימוד:
1. פתיחה 
בפתיחה יתואר בקצרה סיפור המקרה בתוך הקשרו ההיסטורי וההלכתי – חמש בנות צלפחד יתומות מאב, ומאחר שעל פי חוקי הירושה שהיו נוהגים עד אז, רק בן יכול לרשת את אביו, הן מבינות, לאחר מִפקד חלוקת הארץ התופס חלק גדול מן הפרשה - כי הן נותרות מנושלות מנחלת אביהן. הנשים פונות באומץ למשה ותובעות שייעשה להן צדק. משה, שלא יודע כיצד לענות להן, מקרב את השאלה לאל אשר מאשר כי תביעתן מוצדקת: "כן בנות צלפחד דוברות". ואמנם, בסוף ספר במדבר (פרק לו) מסופר שהן קיבלו נחלה, אך הן התחתנו עם בני דודיהן דוקא, כדי שירושתן לא תעבור לשבט אחר לאחר נישואיהן.
סיפור יוצא דופן זה מעורר דיון בנושא מעמד הנשים, באפליית נשים, בדימוי של נשים, במהפכנות של נשים, וכדומה. יש לזכור כי המקרא ומקורות חז"ל כתובים מנקודת מבט גברית פטריארכלית, הרואה באישה את "האחר" האולטימטיבי. ביטויים לכך ניתן למצוא בעובדה שהמקרא פונה כמעט אך ורק לאיש ולא לאישה; שדמות האל הכול יכול היא תמיד גברית; שאירועים שונים מסופרים מנקודת המבט הגברית ולא הנשית (למשל, אונס דינה); שנשים במקרא, גם גיבורות מרכזיות בסיפורים, לא מקבלות שם משל עצמן אלא נקראות 'בת יפתח', 'אשת לוט' וכדומה.
 
גם אצל חז"ל ממשיכה המגמה הרואה באישה רכוש של הבעל או האב, חסרת עצמאות ולכן פטורה מקיום מצוות רבות, שכל ייעודה ללדת ילדים ולטפל בבעל לומד התורה. גם הדימויים של האישה אצל חז"ל נוטים להיות שליליים – מפתה, בעלת דעה קלה, רגשנית, וכדומה. 
כיום מעמדה של האישה השתנה בעולם הכללי וגם בתוך העולם היהודי. רבים מרגישים שהאישה איננה נחותה מהותית מהגבר, אולי להפך. גם מבחינה משפטית מעמדה של האישה משתווה אט אט לזה של הגבר, ועדיין ישנו מתח רב סביב נקודה זו. 
זאת יש לדעת – יחס המקרא וחז"ל לנשים אינו חריג בהקשר התרבותי וההיסטורי של ימיהם. עד מאה השנים האחרונות מצבן של נשים היה נחות בכל העולם, וביחס לשאר התרבויות ניתן למצוא בתרבות היהודית דווקא קווים ממתנים. מקרה בנות צלופחד הוא דוגמה לכך. לפיכך נרצה לבחון בלימוד זה את עמדתנו כיום – הן כלפי מקורותינו התרבותיים והן כלפי עצמנו ותפיסותינו.  

2. לימוד הטקסט המרכזי
לאחר קריאת הטקסט המרכזי במשותף ערכו דיון בעזרת השאלות הנלוות. בעת הדיון נסו לבחון מהי ההתרשמות מבנות צלופחד עצמן, ומה היחס כלפי חוסר השוויון בתורת הירושה, כפי שעולה מן הפרשה. מן הסתם, הפער בין חוקי הירושה המקראיים לבין התפיסה המשפטית בת ימינו, יעורר ביקורת ותגובות. 

3. לימוד מקורות להרחבה
המדרשים המובאים במקור מס' 2 מייצגים יחס חיובי של חכמים לבנות צלפחד. הראשון חושף בכנות מרשימה את חוסר השוויון עלי אדמות, ואף שלדעת המדרש, בעיני האל כל היצורים שווים וראויים לרחמים, בעיני בשר ודם היחס אינו שווה ואינו הוגן. המדרש מבליט את הפער בין המתרחש בעולם לבין הציפייה מהאל לנהוג בשוויון. בחלק השני מובעת הערכה יתרה לנשים שתביעתן הייתה לקבל נחלה בארץ לעומת הגברים שתבעו לשוב מצריימה בחטא המרגלים, ולכן הן היו ראויות לרשת את הארץ יותר מהגברים. אך אין להערכה חיובית זו ביטוי בחוקי הירושה. גם המדרש השלישי מביע הערכה לתכונתן האישית של הבנות. 
בניגוד למדרשים אלה המלמדים זכות על נשים, מובא במקור מס' 3 מדרש המבטא בצורה בוטה למדי יחס שלילי של חכמים על האישה. מדרש זה, שאינו קשור דווקא לבנות צלופחד, מבטא הלך רוח רווח למדי בגמרא, והוא עשוי לעורר תרעומת וויכוח בקרב המשתתפים. שימו לב שהוא דורש על אמהות האומה! השאלה השנייה נועדה לעגן את תפיסת המדרש בעולמם של הלומדים, ולבדוק האם באמת השתנתה הגישה.

במקור מס' 4 מובא קטע מספרה של סימון דה-בובואר, 'המין השני', שבו היא שוטחת את ביקורתה הפמיניסטית. ספר זה נחשב לאחת מאבני היסוד הפמיניסטיות. טענתה העיקרית היא שהשליטה הגברית מתחילה כבר במבנה השפה, בחשיבה ובתרבות המוטות לצד הגברי, התופסות את הנשים באופן עוין ורואות בהן נחותות מהותית. עוינות זו נובעת מן החולשה הגברית עצמה. גם הדת, הפילוסופיה והתרבות לוקות בחד צדדיות מעוותת זו. ביקורתה מיושמת גם על מקורות יהודיים כמו סיפור הבריאה. 
במקור מספר 5 מוצגת עמדה אחרת ביחס למעמד האשה ביהדות. הרב סולובייצ'יק רואה את התורה וההלכה כשוויוניות, שאינן יוצרות הייררכיה בין גברים לנשים. בטקסט מורכב וקשה זה מנסה הרב סולובייצ'יק להצדיק את חוסר האחידות במקורות, ולהדגיש כי השוני בין המינים אינו מבטא הייררכיה וחוסר שוויון. עמתו את דעת סימון דה בובואר עם הרב סולוביצ'יק, נסו לבדוק מה דעת הקבוצה על עמדה זו.

במקור מס' 6 מובאים דבריה של פרופ' תמר רוס, פמיניסטית ושומרת מצוות וחוקרת בתחום מחשבת ישראל. רוס מציגה בעיה תאולוגית עמוקה שנובעת מהפער בין האמונה בתורה מן השמים, לבין התפיסות הערכיות שהיא מבטאת, שסותרות תפיסות ערכיות מודרניות (כגון שוויון בין המינים). אם התורה היא נצחית, היא אמורה להתאים לכל דור ודור ולא רק לדור שבו היא ניתנה ולכן התפיסות השוויוניות והמודרניות אמורות למצוא להן אחיזה בתורה. הפתרון התאולוגי שהיא מציעה, הנשען על התפיסה ההרמונית של הרב קוק, הוא לראות בפמיניזם של העידן המודרני גילוי של השגחה אלוהית, בהתאם לגישתו של הראי"ה קוק הרואה בכל התפתחות מוסרית של העולם התקדמות וגילוי של השגחה. כלומר, דבר האל ממשיך להתגלות בהיסטוריה, ובכל דור ודור הוא מתגלה דרך ההכרעות הערכיות שעם ישראל מקבל. לכל שלב עֶרכִּי בהיסטוריה יש חשיבות כשלעצמה, ובכל דור ודור הוא מבטא את רצון האל. תפיסה כזאת מקבלת את הערכים השוויוניים לכתחילה ולא בדיעבד, ומצמצמת את המתח ביניהם לבין המסורת. 

במקור מס' 7 מיישב פרופ' אוריאל סימון את חוסר השוויון העולה מחוקי הירושה. לדבריו, החוקים הללו אינם מבטאים נחיתות מהותית של האישה, שכן במקרים רבים הדין מכיר בה כבעלת ערך שווה לגבר – אלא החוקים נובעים מהרקע הסוציולוגי-התרבותי של התקופה, שבו היה צורך לשמר את הנחלות ולמנוע העברת אדמות. התורה לא מתיימרת לנתץ את הקודים החברתיים של זמנה, אך גם לא מבטאת בכך אמירה ערכית מהותנית של האישה. מכאן עולה שכאשר הקודים החברתיים משתנים ומעמדה החברתי של האישה משתווה לזה של הגבר – אין צורך להמשיך ולשמר את נחיתותה. נסו לבדוק האם דעתו מתקבלת, האם ההבחנה שהוא מציע משכנעת.

4. שאלות כלליות על הלימוד
מה דעתכם על מעשה בנות צלופחד? מה ניתן ללמוד מהעובדה שבקשתן התקבלה?
מהו היחס הראוי לדעתכם בין גברים ונשים? 
האם אפשר לשנות את החשיבה האנושית בעניין זה? 
כיצד יש להבין את ההתייחסות הגברית כלפי נשים לאורך השנים? האם היום הגישה השתנתה לחלוטין?
בהצלחה!