שניים אוחזין (ב): משפט שלמה וחלוקת הארץ
עזר למנחה

הלימוד עוסק בצדק או בעוול הנגרמים כאשר יש צורך ב'חלוקה' לפתרון מצבי מחלוקת על זכויות בעלות, ובעיקר בנוגע לחלוקת הארץ. נלמד את משפט שלמה והצעתו המחוכמת ל'חלוקת התינוק', וכן נעסוק בעקרונות שונים של צדק לחלוקת עוגה, חלוקת קרש הצלה בין טובעים, או חלוקת טלית ששניים אוחזין בה וטוענים שמצאוה ולכן 'כולה שלי'. 
הדף יכול להילמד כיחידה נפרדת, או כהמשך ללימוד הקודם (שניים אוחזין א') על חלוקה, שעסק בסיפור ההיפרדות בין אברהם ולוט וחלוקת הארץ, ובמתח שבין צדק לפשרה.
אפשר לפתוח את הלימוד בהגשת עוגה או חפיסת שוקולד ללומדים, באופן שלא יהיה ברור כיצד לחלקן באופן הוגן לכולם. כדי לעורר פרובוקציה ניתן להתחיל לחלק את העוגה רק לחלק מהקבוצה, וכשאנשים יתרגזו ויקנאו וידרשו לברר מדוע לא נעשה עמם צדק, ייפתח הדיון בשאלות: מדוע זה נראה לא צודק כשלחלק יש יותר מלאחרים; האם אנחנו בעד שוויון ברכוש? מתי לא? ובין עמים?... 
נפתח את הדיון בלימוד הפסוקים על משפט שלמה, שמראה את העיוות שיכול להיגרם לעתים מתפיסות מוחלטות של צדק ('גם לי גם לך לא יהיה').
בלימוד בחברותא נעסוק בשאלת חלוקת הארץ מכיוונים שונים: אייל מגד מסיק ממשפט שלמה, באנלוגיה, שמי שמוכן לחלוקה של הארץ [דומה לאם השקרנית,] ומעיד בכך שהארץ חשובה לו פחות ממי שלא מסכים לחלוקה, הדומה לאם האמיתית החסה על ילדה. האם האנלוגיה מתאימה? 
הרב צבי יהודה קוק, מנהיגה הרוחני של 'גוש אמונים', מסביר מדוע הוא מתנגד לכל נסיגה ולכל פתרון של חלוקת הארץ. האם הוא מבסס בכך את האינטואיציה של אייל מגד, או מציע עיקרון אחר? 
עמוס עוז מציע עיקרון חלוקה אחר המבוסס על שיקול צדק של 'הטובע המסית הצידה את האוחז בקרש לפניו' - אנלוגיה משלו לסכסוך על הארץ. 
לעומתו מנחם בגין מעמיד את התמונה כולה באור שונה, בכך שהוא מגדיר אחרת את זהות היריבים: לא יהודים מול פלסטינים הטוענים שניהם לזכות הגדרה עצמית לאומית על אותה חלקת ארץ; אלא העם היהודי חסר המדינה, מול העם הערבי כולו שיש לו עשרים מדינות בשטח אדמה עצום. 
לסיום נכיר עוד שני עקרונות כלליים לחלוקה צודקת בין יריבים: גרשון ויילר המציע דרך רציונלית לחלוקה צודקת של העוגה (רעיון שפותח בהרחבה בספרו של הפילוסוף ג'ון רולס 'תיאוריה של צדק'); וקטע מהמשנה 'שניים אוחזין בטלית'. 
הערה כללית: הדיון נוגע בשאלות ערכיות ופוליטיות 'חמות', לכן על המנחה להזהיר מראש שלא להידרדר לווכחנות נוסח 'פופוליטיקה', ולשמור על כללי שיח של פתיחות והקשבה, כבוד וסקרנות הדדית, ולהזמין את המשתתפים לאתגר של למידה הדדית בין המשתתפים, וליצירת פרספקטיבות ורפלקסיה על עצמנו. 

מהלך הלימוד:
הלימוד המקובל באלול מורכב מפתיחה, חברותא, ואסיף. המבנה פתוח לשינויים ולהתאמה חופשית של המנחה.

פתיחה: המנחה מציג את נושא הלימוד ומקשר אותו לקונטקסט (לימוד קודם, אירועי החיים). רצוי לפתוח את הלימוד בקריאה משותפת של אחד המקורות ובשיחה עליו, עם שאלות, מחשבות ותגובות של המשתתפים. לאחר מכן הכנה לחברותות: הצגת המקורות שבדף הלימוד בליווי רקע רלוונטי (היסטורי, ביוגרפי, ספרותי) ושאלות מנחות. אפשר לפתוח במתאבן, לדוגמה: קטע מוזיקלי, סיפור אישי, מדרש תמונה, שיח בזוגות במעגל על מושג מרכזי בלימוד וכדומה.

חברותא: הקבוצה מתחלקת לחברותות (שניים עד ארבעה משתתפים) ללימוד משותף של דף המקורות. הקבוצה הקטנה מאפשרת מעורבות של כל הלומדים וחוויית לימוד דיאלוגי . בכל חברותא, אחד הלומדים קורא קטע בקול, והחברותא דנה בו: החל בהבנת הפשט, העלאת פרשנויות והשוואה למקורות אחרים שבדף, ועד לנגיעות אישיות וציבוריות במקום שבו 'הטקסט פוגש אותנו', את ערכינו, ניסיוננו ותודעתנו. בדף הלימוד ישנן שאלות המנחות את הלימוד ומציעות ללומדים נתיב של דיון, אולם כל חברותא רשאית להתמקד בשאלות אחרות שעולות במהלך הלימוד שלה. לעתים אפשר להוסיף משימה, לדוגמה: כל חברותא צריכה להבין את נקודת מבטה של דמות אחרת בסיפור או במחלוקת רעיונית ולהסביר אותה.

אסיף: חזרה למעגל המשותף ואיסוף 'פרות הלימוד' של החברותות. לאסיף צורות שונות: אפשר לפתוח בשאלה ממקדת של המנחה או להזמין שיחה חופשית של הלומדים, ואפשר להזמין את החברותות לשתף את הקבוצה בדיון משמעותי שהתפתח בהן. לחלופין אפשר לבקש מהלומדים להתייחס לקטע מסוים שהם רוצים להקריא ולהגיב אליו (מתוך הזדהות, פרשנות, הסתייגות, תובנה, שאלה, וכדומה). לבסוף יסכם המנחה את הלימוד ואת הרעיונות שעלו בו.