דף למנחה – שני חברים יצאו לדרך
נכתב על ידי אריה (בודה) בודנהיימר וחן טננבאום-דומנוביץ
מפגש עם שני חברים, המלמד אותנו שיעור על חברות, על התשוקה ללמוד ועל תפקידה של החברה לדאוג למי שידו אינה משגת.
מהלך הפעילות
א.	פתיחה במליאה
-	הצגה של הפסוק הראשון והזמנת הלומדים לפרש אותו
-	הצגה של הפסוק השני והזמנת הלומדים לפרש אותו
-	האם יש סתירה בין שני הפסוקים? כיצד ניתן ליישב אותה?
שני הפסוקים מופיעים במרחק לא גדול זה מזה, באותו פרק בספר דברים. פשט הפסוקים נראה סותר - הפסוק הראשון אומר שלא יהיו בעם ישראל אביונים, ואילו הפסוק השני אומר שלעולם יהיו אביונים בחברה. ניתן ליישב את הסתירה באמירה שגם אם תמיד יהיו אביונים בארץ, תפקיד החברה לשאוף תמיד למצב של 'אפס כי לא יהיה בך אביון'. 
נבדוק אם הלומדים מסכימים לקביעה שתמיד יהיו אביונים בארץ. האם זהו מעין 'חוק טבע'? האם יכולים בני האדם לשנות את המצב? כיצד? ייתכן שהמשתתפים יעלו פרשנויות אחרות. כמובן שזה טוב ורצוי. 
דברים טו 
א מִקֵּץ שֶׁבַע-שָׁנִים תַּעֲשֶׂה שְׁמִטָּה.  ב וְזֶה דְּבַר הַשְּׁמִטָּה: שָׁמוֹט כָּל-בַּעַל מַשֵּׁה יָדוֹ אֲשֶׁר יַשֶּׁה בְּרֵעֵהוּ  לֹא-יִגֹּשׂ אֶת-רֵעֵהוּ וְאֶת-אָחִיו כִּי-קָרָא שְׁמִטָּה לה'. ג אֶת-הַנָּכְרִי תִּגֹּשׂ וַאֲשֶׁר יִהְיֶה לְךָ אֶת-אָחִיךָ תַּשְׁמֵט יָדֶךָ.  ד אֶפֶס כִּי לֹא יִהְיֶה-בְּךָ אֶבְיוֹן כִּי-בָרֵךְ יְבָרֶכְךָ ה' בָּאָרֶץ אֲשֶׁרה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן-לְךָ נַחֲלָה לְרִשְׁתָּהּ.  ה רַק אִם-שָׁמוֹעַ תִּשְׁמַע בְּקוֹל ה' אֱלֹהֶיךָ לִשְׁמֹר לַעֲשׂוֹת אֶת-כָּל-הַמִּצְוָה הַזֹּאת אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם.  ו כִּי-ה' אֱלֹהֶיךָ בֵּרַכְךָ כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר-לָךְ וְהַעֲבַטְתָּ גּוֹיִם רַבִּים וְאַתָּה לֹא תַעֲבֹט וּמָשַׁלְתָּ בְּגוֹיִם רַבִּים וּבְךָ לֹא יִמְשֹׁלוּ.  {ס} ז כִּי-יִהְיֶה בְךָ אֶבְיוֹן מֵאַחַד אַחֶיךָ בְּאַחַד שְׁעָרֶיךָ בְּאַרְצְךָ אֲשֶׁר-ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ לֹא תְאַמֵּץ אֶת-לְבָבְךָ וְלֹא תִקְפֹּץ אֶת-יָדְךָ מֵאָחִיךָ הָאֶבְיוֹן.  ח כִּי-פָתֹחַ תִּפְתַּח אֶת-יָדְךָ לוֹ וְהַעֲבֵט תַּעֲבִיטֶנּוּ דֵּי מַחְסֹרוֹ אֲשֶׁר יֶחְסַר לוֹ.  ט הִשָּׁמֶר לְךָ פֶּן-יִהְיֶה דָבָר עִם-לְבָבְךָ בְלִיַּעַל לֵאמֹר קָרְבָה שְׁנַת-הַשֶּׁבַע שְׁנַת הַשְּׁמִטָּה וְרָעָה עֵינְךָ בְּאָחִיךָ הָאֶבְיוֹן וְלֹא תִתֵּן לוֹ וְקָרָא עָלֶיךָ אֶל-ה' וְהָיָה בְךָ חֵטְא.  י נָתוֹן תִּתֵּן לוֹ וְלֹא-יֵרַע לְבָבְךָ בְּתִתְּךָ לוֹ  כִּי בִּגְלַל הַדָּבָר הַזֶּה יְבָרֶכְךָ ה' אֱלֹהֶיךָ בְּכָל-מַעֲשֶׂךָ וּבְכֹל מִשְׁלַח יָדֶךָ.  יא כִּי לֹא-יֶחְדַּל אֶבְיוֹן מִקֶּרֶב הָאָרֶץ עַל-כֵּן אָנֹכִי מְצַוְּךָ לֵאמֹר פָּתֹחַ תִּפְתַּח אֶת-יָדְךָ לְאָחִיךָ לַעֲנִיֶּךָ וּלְאֶבְיֹנְךָ בְּאַרְצֶךָ.

לאחר הדיון במליאה יתחלקו הלומדים לקבוצות לימוד (חברותא). יש להסביר כי הפסוקים שלמדנו מופיעים בטקסט שיילמד וכדאי לשים לב לשימוש שנעשה בהם בטקסט.

ב.	לימוד בחברותא
כל קבוצה מקבלת דף לימוד וקוראת את המדרש (ותרגומו) בסיוע השאלות הנלוות.

ג.	נקודות לדיון במליאה
-	ייתכן שקולות המלאכים הם קולותיו הפנימיים של רבי יוחנן שאינו שלם עם החלטתו לעזוב את בית המדרש, ולכן הוא גם חוזר בסופו של דבר לבית המדרש.
-	ייתכן שרבי יוחנן מונע מאינטרסים אישיים – אולי הוא אינו משתף את אילפא מכיוון שהוא חושב שהוא תלמיד טוב ממנו, ולכן יש חשיבות רבה יותר שהוא יחזור ללימודים; וייתכן שהוא רואה באילפא תלמיד חכם ממנו וחושש מתחרות.
-	האם העובדה שרבי יוחנן אינו משתף את אילפא מעידה בהכרח על כך שהוא אינו חבר טוב? אולי הוא אינו רוצה לפגוע בו?  אולי הוא מבין שאם יגיד זאת לאילפא הוא יישא בחלק מהאחריות  לבחירתו של אילפא?
-	ניתן לכוון את הדיון גם לקשר שבין תנאים כלכליים לבין היכולת ללמוד. האם היום יש מי שרוצה ללמוד ואינו יכול בגלל מחסור כלכלי? האם חברה צריכה לשאוף למצב שבו מחסור כלכלי לא יהווה מחסום בפני מי שרוצה ללמוד? דיון זה מתקשר לדיון הפתיחה על שני הפסוקים הסותרים מספר דברים.
-	שאלה לסיכום: אילו הייתם במצבם של רבי יוחנן ואילפא, כמו מי הייתם נוהגים? מדוע?