בית מדרש אלול

שרשי בשני נופים שונים

עזר למנחה

הלימוד עוסק במתח שבין הקיום \החוויה היהודית של עם שרוב קיומו הוא בתנועה ונדודים  מצד אחד, ועם הקשור לארץ מיועדת, מצד שני. האם וכיצד שתי הוויות אלה מתקיימות יחד?

הלימוד פותח בציווי 'לך לך' (בראשית יב), שקיבל אברהם, היהודי הנודד הראשון, ובמדרש תנחומא עליו. נשאל האם הנדודים מהותיים להווייתנו כיהודים או שזהו מצב זמני ? האם הציווי 'לך לך' מדגיש את היעד בסוף הדרך או שניתן להבינו כהזמנה לתהליך, להליכה עצמה? 
הפילוסוף פרנץ רוזנצווייג ואיש תנועת העבודה אהרן דוד גורדון מציגים שתי השקפות שונות ביחס למימוש הקשר שבין העם לאדמתו. על פי גורדון, מימוש טבעו המהותי של העם יתקיים רק בארץ ישראל,  ומימוש כזה יש בכוחו לבטל את עצם המושג גלות. לעומתו מדגיש רוזנצווייג כי ראשיתו של העם היהודי לא החלה בארצו כי אם בנדודי אברהם לקראתה. התחלה זו מגדירה את מהותו. בניגוד לעמים אחרים, העם היהודי יכול לקיים את הזיקה לארצו גם אם לא בקשר פיזי בהכרח. ארץ הקודש היא מושא געגועים שהעם נושא אתו בנדודיו כמרכיב נצחי המתקיים גם אם הוא אינו יושב בארצו.    
שירה של לאה גולדברג 'אורן' מאפשר לבדוק את החיבור האישי של הלומדים לחוויית שתי המולדות.  
מהלך הלימוד:
הלימוד המקובל באלול מורכב מפתיחה, חברותא, ואסיף. המבנה פתוח לוריאציות והתאמה חופשית של המנחה.

פתיחה: המנחה מציג את נושא הלימוד, ומקשר לקונטקסט (לימוד קודם, אירועי החיים). רצוי לפתוח את הלימוד בקריאה משותפת של אחד המקורות ושיחה עליו, עם שאלות, מחשבות ותגובות של המשתתפים. לאחר מכן הכנה לחברותות: הצגת המקורות שבדף הלימוד בליווי רקע רלוונטי (היסטורי, ביוגרפי, ספרותי) ושאלות מנחות. ניתן לפתוח במתאבן, לדוגמה: קטע מוזיקלי, ספור אישי, מדרש תמונה, שיח בזוגות במעגל על מושג מרכזי בלימוד, וכד'.

חברותא: הקבוצה מתחלקת לחברותות (שניים עד ארבע משתתפים) ללימוד משותף של דף המקורות. הקבוצה הקטנה מאפשרת מעורבות של כל הלומדים וחווית לימוד דיאלוגי . בכל חברותא, אחד הלומדים קורא קטע בקול, והחברותא דנה עליו: החל בהבנת הפשט, העלאת פרשנויות שונות והשוואה למקורות אחרים שבדף, ועד לנגיעות אישיות וציבוריות במקום בו 'הטקסט פוגש אותנו', את ערכינו, ניסיוננו ותודעתנו. בדף הלימוד ישנן שאלות המנחות את הלימוד ומציעות ללומדים נתיב של דיון, אולם כל חברותא רשאית להתמקד בשאלות אחרות שעולות במהלך הלימוד שלה. לעיתים ניתן להוסיף משימה, לדוגמה: כל חברותא צריכה להבין ולהסביר נקודת מבט של דמות אחרת בסיפור או במחלוקת רעיונית.

אסיף: חזרה למעגל המשותף, ואיסוף 'פירות הלימוד' של החברותות. לאסיף צורות שונות: ניתן לפתוח בשאלה ממקדת של המנחה או להזמין שיחה חפשית של הלומדים, ואפשר להזמין את החברותות לשתף את הקבוצה בדיון משמעותי שהתפתח בהן. לחילופין אפשר לבקש מהלומדים התייחסות לקטע ספציפי שהם רוצים להקריא ולהגיב אליו (מתוך הזדהות, פרשנות, הסתייגות, תובנה, שאלה, וכד'). לבסוף המנחה יסכם את הלימוד והכיוונים שעלו בו.