בית מדרש אלול

חברות

עזר למנחה 

הלימוד מאפשר לגעת בהיבטים ובערכים שונים הקשורים ביחסי רעות - היחס בין אמת ושלום, ערך קבלת האחר ומקומה של התוכחה, היכולת לחלוק רכוש חומרי, השתתפות בצער ושותפות לדרך.  
הצעה לפתיח: קריאה ודיון משותף במאמרו של ר' יהושע בן-פרחיה בפרקי אבות, תוך העמקה במשמעות השורש קנ"ה שבו משתמשת המשנה. ניתן להרחיב את הדיון במשמעותו דרך הקשרים אחרים של השורש במקרא, ובעיקר במשמעותו כבריאה ויצירה [ כמו: 'קונה שמים וארץ'?]. 
לימוד בחברותא: שיר הילדים של שלומית כהן-אסיף נוגע בקושי לחלוק עם הזולת דברים השייכים לנו, ובקשר שבין שותפות וחברות; מחלוקת בית שמאי ובית הלל בתלמוד הבבלי לגבי 'כיצד מרקדין לפני הכלה', בוחנת מה נכון ומה חשוב יותר: אמירת אמת או התחשבות ברגשות הזולת; המקורות מספר ויקרא וממסכת ערכין בבבלי מבררים את מקומם של התוכחה והשיקוף כמרכיבים ביחסי רעות; שירה של זלדה עוסק בהשתתפות בצער הזולת, וסיפורן של רות ונעמי מלמד על קשרי רעות, שותפות גורל ושותפות לדרך.   

מהלך הלימוד
הלימוד המקובל באלול מורכב מפתיחה, חברותא ואסיף. המבנה פתוח לווריאציות והתאמה חופשית של המנחה.
פתיחה: המנחה מציג את נושא הלימוד ומקשר לקונטקסט (לימוד קודם, אירועי החיים). רצוי לפתוח את הלימוד בקריאה משותפת של אחד המקורות ובשיחה עליו - שאלות, מחשבות ותגובות של המשתתפים. לאחר מכן הכנה לחברותא: הצגת המקורות שבדף הלימוד בליווי רקע רלוונטי (היסטורי, ביוגרפי, ספרותי) ושאלות מנחות. לעתים מוסיפים מתָאבן, לדוגמה: קטע מוזיקלי, סיפור אישי, מדרש תמונה, שיח בזוגות או במעגל על מושג מרכזי בלימוד וכדומה.
חברותא: הקבוצה מתחלקת לחברותות (שניים עד ארבעה משתתפים) שבהן מתאפשרות מעורבות וחוויית לימוד דיאלוגי. מישהו קורא קטע בקול ודנים בו: תחילה מנסים להבין את הפשט, אחר כך אפשר להעלות פרשנויות ולהשוות למקורות אחרים בדף, ואפשר אף להציע נגיעות אישיות וציבוריות במקום שבו 'הטקסט פוגש אותנו', את ערכינו, ניסיוננו ותודעתנו. לעתים נוספת משימה, לדוגמה: כל חברותא צריכה להבין ולהסביר נקודת מבט של דמות אחרת בסיפור או במחלוקת רעיונית.
אסיף: חזרה למעגל המשותף ואיסוף 'פירות הלימוד' של החברותות. לאסיף כל מיני צורות: אפשר לפתוח בשאלה ממקדת של המנחה או להזמין שיחה חופשית של הלומדים, ואפשר להזמין את החברותות לשתף את הקבוצה בדיון משמעותי שהתפתח בהן. לחלופין, אפשר לבקש מהלומדים התייחסות לקטע ספציפי שהם רוצים להקריא ולהגיב עליו (מתוך הזדהות, פרשנות, הסתייגות, תובנה, שאלה, וכדומה). מומלץ שהמנחה יסכם את הלימוד ואת הכיוונים שעלו בו.