הצעה ללימוד
הסבר כללי
במפגש זה ננסה לעמוד על כוח הדיבור בהנהגה: תוכנו, עיתויו, עוצמתו ומידתו, תוך התבוננות מעמיקה בדמותו של משה. לצד ההכרה בתפקיד המפתח שממלא הדיבור בשינוי חברתי, אנו נתקלים לעתים בקשיים ביצירת דיאלוג. הניסיונות להידברות נתקלים לא אחת בהתנגדות או באדישות. ההתמודדות עם קשיים אלו מעלה דילמות לגבי השימוש בדיבור ככלי לשינוי חברתי: מתי יש להשתמש בדיבור כאמצעי להנחלת מסרים של שינוי, ומתי אנו נדרשים 'לשים בצד' את הרעיונות והחזון ולהקשיב למציאות, למונהגים, לצרכים הקונקרטיים. מטרת השיעור היא לבחון מהם הקשיים שעשויים לחסום את הדיבור, וכיצד ניתן להתמודד עמם.    

הצעת פתיחה
על פי המסורת היהודית (ראו בראשית רבה, ג), העולם נברא במאמר ('ויהי אור') ולא ביגיעה, ועל כן יש לדיבור חשיבות מיוחדת. מנהיג צריך לדעת להמשיג רעיונות מופשטים ולתרגם את חזונו למילים. כדי לברוא מציאות חדשה עליו לדבר אל העם, להציג בפניו חזון ארוך טווח, להפיח בו תקווה, ולהניע אותו לפעולה. 
בשיעור זה ננסה לאתר את המרכיבים הנכונים בשפת המנהיג, שבהם הוא יכול לברוא מציאות חברתית חדשה. במהלך הלימוד נעמוד על הקשיים הרבים העומדים בדרכו של המנהיג ועל הדרכים להתמודד עמם. 
שני המקורות הראשונים בדף המקורות לקוחים מנאומיו של מרטין לותר- קינג: הקטע הראשון לקוח מנאומו המפורסם ב-8 באוגוסט 1963 בהפגנה בוושינגטון, בנאום זה מתווה קינג לשומעיו את אופק החירות, שהוא בהכרח גם אופק השוויון. הקטע השני לקוח מנאומו האחרון,  3 באפריל 1968, שנישא יום לפני הירצחו. בנאום זה דיבר קינג על 'הארץ המובטחת' שאליה יש לשאוף - ארץ מובטחת כדימוי של חזון - זמן שבו ישררו החירות והשוויון והקדושה; זמן שבו האופק יהיה פתוח לכל אדם הנברא בצלם אלוהים. 
גם בתיאוריות לשינוי חברתי נשמר לדיבור ולדיאלוג מקום של כבוד. פאולו פריירה, מחנך יליד ברזיל הנחשב כיום לאחד מהפדגוגים החשובים בעולם, עסק כל חייו בגיבוש שיטת חינוך המעצימה אוכלוסיות מוחלשות כגון: איכרים עניים, נוער רחוב, בני מיעוטים, אנאלפביתים. בעבודתו התמקד פריירה בלימוד מתוך דיאלוג והפריה הדדית בין מורים ותלמידים, הפועלים יחדיו לשינוי המציאות. בספרו 'פדגוגיה של מדוכאים' כותב פריירה כי 'הקיום האנושי אינו יכול להיעשות בשתיקה ואינו יכול להיזון ממילים מזויפות אלא רק ממילות אמת שבעזרתן משנים בני האדם את העולם' (פאולו פריירה, פדגוגיה של מדוכאים, עמ' 78). 

הצעה ללימוד משותף או בחברותא
כדי להדגים את המורכבות נפתח את הלימוד בדמותו של משה. 
בספר שמות מתוארות שתי תגובות של משה לחוסר צדק: בפעם הראשונה, כאשר הוא רואה מצרי מכה איש עברי, הוא פועל באופן אינטואיטיבי ועושה צדק בכוח הזרוע. פעולה זו היא מקומית ואינה מחוללת שינוי. בפעם השנייה, כאשר הוא רואה שני אנשים עברים נצים, הוא פונה בדיבור למכֵּה 'למה תכה רעך', ומצפה ממנו לגלות אמפתיה ורעות לאחיו ולשנות את התנהגותו, אולם תגובתו של המכה – 'מי שׂמךָ' - מערערת על הלגיטימיות שלו כמנהיג.
ילקוט שמעוני מסביר כי מדובר בערעור כפול - הן ערעור על יכולתו האישית של משה להנהיג, משום שהוא צעיר מכדי להתיימר להיות שר ושופט; והן ערעור על עצם הלגיטימיות שלו לשפוט, משום שזהותו כעברי איננה ברורה. משה מסומן כ'אאוטסיידר', זר, בנה של בִּתיה בת פרעה. כלומר, כדי להנהיג נדרש משה ראשית להתמודד עם שאלות של לגיטימציה וזהות אישית. 
בפרק ה' משה כבר מזוהה כמנהיג, אך עדיין לא רכש ביטחון בכוחו לחולל שינוי. לאחר שמשה ואהרן מבקשים מפרעה לשלוח את בני ישראל למדבר, מכביד פרעה עוד יותר את נטל העבודה. שוטרי בני ישראל שלא מצליחים לשנות את רוע הגזירה, מאשימים את משה ואהרן בהרעת מצבם, ונוצר משבר אמון בינם לבין השוטרים. לעומת זאת, בקרב בני ישראל לא מתעוררת שאלת האמון או הלגיטימציה, משום שהם היו כה שקועים בשעבוד, שלא שמעו אל משה 'מקוצר רוח ומעבודה קשה'. הם אינם פנויים מנטלית להקשיב לדברי משה ולפתח ציפיות לשינוי. 
במצב עניינים זה עולה השאלה, האם הדיבור יכול לחולל שינוי ולשרת את מטרות משה? ייתכן כי בסיטואציה מעין זו נדרשים למנהיג אמצעים אחרים - הקלת נטל השעבוד שתאפשר להם להיחלץ מקוצר הרוח.
פירוש אור החיים מציע היבט אחר בהקשר זה: בני ישראל לא הוכרעו רק על ידי צער העבודה לבדו אלא גם בשל העומס הנפשי שלחץ עליהם. ייתכן כי לא חזון של שינוי הם צריכים לשמוע כעת, אלא דברי תורה שירחיבו את הדעת. אולי המנהיג צריך 'לשים בצד' את חזון השינוי ולפנות אליהם מהמקום שבו הם נמצאים. גם לאור פרשנות זו עולה השאלה, האם הדיבור הוא כלי יעיל להשגת מטרותיו של משה? על מנת שהדיבור ישפיע, צריך לעתים לדחוק הצדה את המטרות הגדולות ולהתפנות לעם, לתת מענה לצרכים הקונקרטיים של בני ישראל. לעתים הרצון להטמיע חזון או מטרה מתנגש עם הצורך להיות מעשיים ולהיענות לצורכי הקהילה.

אסיף וסיכום
באסיף מומלץ לפתח דיון מנקודת מבט אישית:
עם איזה קושי או דילמה שהעלינו בלימוד אתם מזדהים? 
מתי קרה שדיבור העלה בכם שאלות קשות ואף ערער אתכם? 
האם נקלעתם בעבר למצבים שבהם הדיבור נחסם או נפתח? 
מה גורם לחסימה, ולחלופין, מה מאפשר את הפתיחה?

לסיכום, המפגש דן בפוטנציאל הדיבור ככלי לשינוי חברתי, ובגורמים שעלולים להקשות על המנהיג. כדי לפתח דיאלוג יש צורך בלמידה ואורך רוח, ולעתים הדבר מתנגש עם תחושת הדחיפות והתסיסה של המנהיג. תהליך עיצובו של משה כמנהיג כולל גם את הכוונתו על ידי האל כיצד לדבר אל העם גם בשעה קשה ולוחצת. 
דוגמה סמלית לכך ניתן למצוא בפרשת מי המריבה (במדבר פרק כ, פסוקים ט-יג). אחרי שמתה מרים, נסתמה באר המים שליוותה את בני ישראל במדבר, והם פנו בתלונות למשה. הקב"ה ציווה עליהם להוציא מים מן הסלע בכוח הדיבור בלבד, אך משה התקשה להאמין בעצמו והכה בסלע במקום לדבר אליו. על חטא זה נענשו משה ואהרן, שלא הורשו להיכנס אל הארץ. 
כדי לעמוד על עומק החטא נעיין בקטע שכתב המהר"ל בספרו 'גור אריה' על פרשת חוקת. לפי המהר"ל, חטאם של משה ואהרן היה שלא האמינו בכוח הדיבור והשכנוע אלא רק  בכפייה. הם חשבו כי כפיית רצונם על הסלע היא שתרכך אותו ותוביל להוצאת המים מתוכו - הדיבור אל הסלע הוא פעולה חינוכית, שנועדה ללמד את מנהיג מהי הדרך הנכונה לחולל שינוי בעם – על ידי דיבור ושכנוע ולא על ידי הכרח.