קניית בשר כשר מקצבים מחללי שבת- עיון בשו"ת של הרב משאש
דף למנחה

מבוא: הרב משאש ויהודי אלג'יריה בראשית המאה התשע-עשרה
כיבוש אלג'יריה על ידי הצרפתים בשנת 1830 קידם בה את תהליכי החילון: יהודים רבים הפסיקו לשמור שבת והחלו להתבולל ולהתערות בחברה הסובבת. בשנת 1924 הגיע לתלימסאן הרב יוסף משאש כרב הקהילה היהודית, והמציאות המורכבת שעמה התמודד הניחה לפתחו דילמות לא פשוטות: מחד גיסא, היה עליו לקרב את הציבור היהודי לחיק היהדות, ומאידך גיסא, להגדיר מחדש את מעמדו של היהודי האלג'ירי הנתון להשפעות מודרניות. בתוך כך היה עליו להתייחס לבעיות הלכתיות שנוצרו ולעצב עמדה דתית במציאות חדשה.
במפגש זה נעיין בשו"ת המציג שאלה פרדוקסית מעט: כיצד לנהוג בקצבי העיר היהודים שאינם שומרים מצוות ומחללים שבת בפומבי, אך יחד עם זאת שומרים בקנאות רבה על יוקרתם המקצועית ומקפידים ביותר בכל הנוגע לכשרות? האם ניתן לסמוך על מי שאינו שומר תורה ומצות בענייני כשרות? האם אין חשש שמי שמזלזל באיסורי שבת חמורים שעונשם כרת, יזלזל גם באיסורי כשרות קלים יותר שעונשם מלקות? 
העיון בשו"ת יחשוף בפנינו את תהליך הפסיקה של הרב משאש, את הערכים השונים המונחים על כפות המאזניים ואת דמותו הייחודית כמנהיג קהילה החותר לקירוב ואחדות, ופועל כמנהיג וכאיש חינוך. 
לשו"ת מבנה ברור, הכולל שלושה חלקים עיקריים:
(א)	תיאור המקרה וניסיונותיו של הרב משאש לפתור אותו בדרכי שלום והידברות.
(ב)	לאחר כישלון ניסיונות ההידברות, היתר של הרב משאש לסמוך על הקצבים מחללי השבת שבשרם כשר. 
(ג)	הצגת חמישה טעמים נוספים המחזקים את ההיתר לקנות מן הקצבים בשר.
פתיחה
נפתח את המפגש בהצגת השאלות הבאות: 
•	האם היית הולך להיבדק אצל רופא נחשב, גם אם הוא מעשן? מדוע?
•	האם היית קונה בשר כשר מקצב שאינו שומר מצוות? מדוע?
•	אילו התלבטויות עשויות לצוץ במקרים כאלו? מה עשוי להשפיע על קבלת ההחלטה שלנו?
•	 האם יש קשר בין המקצועיות של האדם לבין התנהגותו בחייו האישיים?
השו"ת עוסק בשאלה השנייה, שלכאורה היא רלוונטית רק לאנשים שומרי מסורת. אלא שהדיון בתחילת הלימוד יראה כי שאלה זו היא לבוש הלכתי לשאלות עקרוניות המעסיקות כל אחד ואחד. 

לימוד מונחה
לאחר הדיון נעיין בחלק הראשון של השו"ת, תיאור המקרה על ידי הרב משאש ומאמציו להשכין שלום ולהימנע מעימות עם מנהיגי הקהילה מזה ועם הקצבים מזה. הוא מנסה לשדל אותם במתק שפתיים לסגור את החנויות בשבת, מציע עסקאות שונות ביניהם ומנסה להפעיל עליהם את כובד משקלו. אילו הצעותיו היו עולות יפה לא היה צורך בהתערבותו ההלכתית, אלא משעה שניסיונותיו לא עלו יפה נוצר בתוך הקהילה פילוג - רוב הציבור, שלא יכול להימנע מקניית בשר (מטעמי נוחות, מטעמים כספיים או מכך שלא ראה את חומרת האיסור כגדולה) המשיך לקנות בשר מהקצבים, גם אם מתוך תחושה של פשרה וחולשה דתית. המיעוט החרד למצוות נמנע מאכילת בשר הקצבים והטיף מוסר לאחרים, ובלשונו של הרב משאש - הטיל 'מום בקדשים'. הרב משאש לא היה מוכן להצטרף למחנה החרד והצדקני המוציא בחומרותיו לעז וגנאי לציבור כולו, ולכן נחלץ להכשיר את הבשר בהיתר יוצא דופן, כפי שנראה בהמשך.
בחלק השני מנמק הרב משאש את הטעם העיקרי להיתר, המבוסס על דיוק בלשון ההלכה. הוא מציג מקורות לשאלת 'מהו מחלל שבת בפרהסיא שנחשב מומר לכל התורה כולה?' ומראה כי בבסיסה מונחת קביעתו של הרב יוסף קארו, בעל השולחן ערוך, כי אדם שמחלל שבת בפרהסיה חשוד גם בשאר מעשיו. כנגדו מביא הרב משאש דעה מקלה ביותר, שמקורה ב'ספר העיטור', ולפיה מחלל שבת בפרהסיה הוא רק מי שמחלל שבת באיסורי תורה שיש בהם עונש מיתת בית דין.  בכך למעשה, מוצא הרב פתח הלכתי לקבוע כי הקצבים, אף שהם מחללי שבת בפרהסיה,  אינם מוגדרים כמומרים, משום שמלאכתם אין בה איסורי תורה שעונשם מוות. הרב משאש מצהיר בפירוש כי מטרתו בהיתר יוצא דופן זה היא לשמור על אחדות הקהילה ולמנוע מהציבור הקונה ממילא את הבשר להתרחק מהיהדות. מטרתו לשמור על תחושת השייכות לקהילה היהודית, לדת וללאום.
בחלק השלישי מצרף הרב נימוקים נוספים, פחות פורמאליים, לפסיקה, וטוען שהקצבים, אף שהם מחללי שבת, אמונים על אמירת אמת, ולא ישקרו בנוגע לכשרות מן הסיבות הבאות:
(א)	ידוע שהציבור קנאי לנושא הכשרות, והם חוששים לפרנסתם ולשמם הטוב. קצב שייתפס משקר ייענש על ידי הקהילה ועלול לאבד את משרתו.
(ב)	בעיני הקצבים, הכשרות הפכה למצווה חמורה יותר מאשר חילול שבת.
(ג)	בחנות נמצאים תמיד כמה אנשים, ולכן הקצב יחשוש שיתפסוהו משקר ומרמה.
(ד)	בין קוני הבשר מצויים גם ערבים ולכן, אם הקצבים רוצים למכור בשר טרף, הם יכולים למכור אותו להם ולא ליהודים.
(ה)	התחרות בין הקצבים שומרת עליהם מלשקר, כי אם אחד ייתפס בשקר, חבריו מיד יוציאו דיבתו רעה.
סיכום
לסיכום הדיון נעמוד על העקרונות המנחים את הרב משאש בפסיקתו: 
1.	שמירה על אחדות הקהילה.
2.	פנייה תחילה בדרכי נועם ושכנוע טרם העימות. 
3.	מתינות והימנעות מהקצנה דתית, העלולה להכפיש ציבור גדול ולפלג את הקהילה.
4.	התבוננות בטעמי ההלכה: גם אם פורמאלית הדין הוא להחמיר, אם מבחינת הטעם וההיגיון יש רצון להקל, מן הראוי ללכת אחרי טעם ההלכה, וזאת כדי לשמור על זיקת הציבור למצוות.