מידה בינונית או מידת סדום?
דף למנחה
פתיחה: מה ששלי שלי?
נפתח את המפגש בפעילות קצרה: נבקש מן המשתתפים להניח במרכז החדר, ולחלופין לרשום או לצייר על דף, דברים השייכים רק להם - מפתח, שרשרת, ספר, תיק ואפילו אבר כלשהו מגופם. נבקש מהמשתתפים לקחת חפצים שאינם שלהם ולשחק איתם, ונבדוק כיצד מגיבים בעלי החפץ. נשאל: מדוע החפץ שהביאו הוא שלהם ולא של מישהו אחר? כיצד הרגישו כאשר מישהו אחר נגע בחפץ האישי שלהם? 
נפנה כעת ללימוד המקורות.
נפתח במשנה ממסכת אבות, ונדון בה בעזרת השאלות המנחות. 
כהכנה לקריאת המשנה ניתן לרשום על גבי כרטיסיות את המידות המופיעות במשנה, להניחן על הרצפה. נבקש מכל אחד לדרג לפי סדר עולה את המידות - מן המידה החמורה והמסוכנת ביותר לחברה, דרך המידה הנורמלית (בינונית) ועד למידה הטובה ביותר:

האומר: [מה ש]שלי שלך, ו[מה ש]שלך שלי

האומר: [מה ש]שלי שלי, ו[מה ש]שלך שלך

האומר: [מה ש]שלך שלי, ו[מה ש]שלי שלי

האומר: [מה ש]שלי שלך, ו[מה ש]שלך שלך

המשנה מחלקת את העולם לארבעה טיפוסים של אנשים: 
א.	עמי הארץ- אנשים שאינם חושבים בהיגיון, שהרי מה ש"שלי-שלך" ומה ש"שלך-שלי".
ב.	חסידים- אנשים המוותרים לחלוטין על רכושם למען האחר, ואינם חפצים ברכוש של אחרים.
ג.	רשעים- אנשים אשר אינם מסתפקים ברכושם, ורוצים גם את רכוש הזולת. מכאן קצרה הדרך לגנבה ושחיתות.
ד.	בינוניים או אנשי סדום- אנשים הסוברים כי מה ש"שלי- שלי" ומה ש"שלך- שלך".

נחדד את המחלוקת לגבי המידה הרביעית: האם התנהגות זו היא נורמטיבית, כך מתנהל העולם, ולכן זוהי 'מידה בינונית', או שמא זוהי מידה מגונה - מידת אנשי סדום?
בשיעור הקודם דנו בהתנהגותם של אנשי סדום כלפי הזולת, וראינו כי הם או עיוורים למצוקתו או נוקטים במתכוון עזרה מעוותת ומרושעת. בשיעור זה נגלה כי שורש התנהגותם מבוסס על תפיסת העולם המפרידה לחלוטין בין רכוש האדם למשנהו – 'שלי-שלי ושלך-שלך'. לגישה זו עשויות להיות השלכות מסוכנות והרסניות משום שהיא יוצרת חציצה בין אדם לרעהו ומפוררת את התלות ההדדית והערבות ההדדית הנמצאת בתשתית החברה האנושית. 
ייתכן כי חלק מחברי הקבוצה ישפטו לחומרה את התפיסה 'שלי שלי ושלך שלך', אך יש להודות שזו התפיסה הרווחת בעולם המערבי הכולל גם אותנו. נקרא את ההגדרה ל"קפיטליזם" מתוך ויקיפדיה, כדי להוכיח זאת. החברה הקפיטליסטית מבוססת על שמירת החירות האישית של האדם ושל רכושו, ולכן ערך בסיסי בה הוא 'שלי-שלי ושלך-שלך'. אם כן, נראה שבכך מתחזקת העמדה הטוענת שמידה זו היא מידה בינונית, רציונאלית והגיונית. אך עם זאת יש להיות ערים לסכנות הטמונות בה.
נקרא את הקטע השלישי - "מיהו בעל הבירה האמיתי במשנה שלי שלך ושלך שלך" מאת אסתי שפר.

לימוד קבוצתי: למה צחקה האדמה?
בחלק הראשון של השיעור בררנו האם העולם שבו אנו חיים מתנהל על פי 'מידת סדום'. עלינו להתמודד עם שאלה זו, משום שבגישה זו טמונים זרעי הפורענות החברתית. נקרא בקריאה מונחית את סיפור העם הבדווי 'למה צחקה האדמה?". בפתח הסיפור מתואר ריב בין שני בעלי קרקעות על חלקת אדמה, וכדי להכריע במצבם הם פונים לעובר אורח שיסייע להם. נעצור לאחר המילים 'נקבל עלינו כדין' ונבקש משני משתתפים להציג את הסיטואציה המופיעה בסיפור. שאר חברי הקבוצה מוזמנים להיות עובר האורח ולהציע פתרונות אפשריים.
נמשיך בקריאה: עובר האורח נשכב על האדמה ומצמיד את אוזנו כדי לשמוע מה יש לה לומר בנושא. האדמה 'מספרת' לו כי היא אינה שייכת לאף אחד, אדרבה - שני הפלאחים עצמם שייכים לה משום שבסופו של דבר הם ייקברו בה. הסיפור ממחיש את חוסר הטעם שברדיפה אחר רכוש בעולם הזמני, ומותח ביקורת על תפיסת 'שלי-שלי ושלך-שלך'.

סיכום: אני לא שלי ואתה לא שלך
בתום המפגש נבהיר כי השיעור אינו מציע פתרון מעשי למציאות חיינו, אלא מעורר אותנו לשאול שאלות ולהיות ערים לסכנות הטמונות בה. גם לדיבור יש כוח לחולל שינוי חברתי. נסכם את המפגש בשיר 'אני אתה והוא' בביצועו של שלמה בר (מומלץ להשמיע את השיר). השיר מציע דרך נוספת להתמודדות עם הרכושנות בחברה - לשיטתו, אין בעצם דבר שהוא 'שלי' או 'שלך', ואפילו 'אני' (רכושי, גופי, נשמתי) אינו שייך לי, אלא ל'הוא'. מיהו אותו 'הוא' שעליו מדבר השיר? לכאורה מדובר באלוהים, אולם בהחלט ניתן להציע שזה כל עובר אורח או אדם הזקוק לעזרה, אשר בפנייתו אלינו מבטל את חומות ההפרדה החוצצות בינינו ורכושנו לבין האחר.