בית מדרש אלול

אהבה זוגית - בין אחדות לאחרות

עזר למנחה 

תקציר הדף:

לימוד זה עוסק בטיבו של המפגש הזוגי. האם הוא מייצג איחוד, התמזגות, מפגש מחודש עם ה'חתיכה החסרה'? לכך אולי מורה סיפור אחד בפרשת בראשית - האשה נלקחת מן האיש, נבנית מצלעו ועל כן המפגש המחודש הוא חזרה ל'בשר אחד'. אלא שלפי תיאור נוסף בפרשה, האישה לא לוקחה מן האיש אלא נבראה כאישה לכתחילה: 'זכר ונקבה בראם'. 
איזה אופי יש למפגש הזוגי על פי תיאור זה? האם גם כאן מדובר באחדות או שמא במפגש של אחרויות? 
בשאלות אלה של אחדות ואחרות כבסיס לזוגיות עוסק דף לימוד זה.

דרך הלימוד :
שיטת הלימוד היא קריאה משותפת של המקורות והעלאה חופשית של תובנות, שאלות, פרשנויות ותגובות שונות של המשתתפים. המטרה היא ליצור שיחה משמעותית, הקשבה ודיאלוג בין הלומד למקורות ובינו לבין שאר הלומדים בחברותא, לבדוק יחד אפשרויות שונות להבנת הכתוב, לפרש אותו, לפגוש אותו, להגיב ולהתייחס אליו באופנים שונים (אישיים-קיומיים, פוליטיים, אסתטיים, אתיים, רוחניים, סמליים, אסוציאטיביים וכדו'). 

הלימוד המקובל ב'אלול' מורכב מפתיח ולימוד מונחה במעגל משותף, אחריו חלוקה ללימוד עצמאי בחברותא, וחזרה לשיחה קבוצתית באסיף. 

הצעה לפתיח: 
המנחה מציג את נושא הלימוד, ומקשר לקונטקסט (לימוד קודם, אירועי החיים). רצוי לפתוח את הלימוד בקריאה משותפת של אחד המקורות ולשוחח עליו, תוך העלאת שאלות, מחשבות ותגובות של המשתתפים. 
כהכנה ללימוד בחברותא הוא יציג את המקורות שבדף הלימוד ויוסיף רקע רלוונטי (היסטורי, ביוגרפי, ספרותי) ושאלות מנחות. לעתים מוסיפים מתַאבֵּן, לדוגמה: קטע מוזיקלי, ספור אישי, מדרש תמונה, שיח בזוגות במעגל על מושג מרכזי בלימוד, וכדו'.

הפתיחה בדרך זו מזמנת הצצה ראשונה לנושא. נשאל שאלות על דמיון ושוני - איך אנחנו מרגישים עם הדומה לנו ואיזה מין מפגש נוצר בין אנשים שונים? מה בכלל יוצר שוני או דמיון ואיך כל זה קשור למפגש שיש בו תשוקה וחיבור זוגי.

חברותא: 
אחד הלומדים קורא קטע בקול, והחברותא דנה בו: החל בהבנת הפשט, שימת לב למילים בולטות או מוזרות, פנייה לספרי עזר (אנציקלופדיות ומילונים), העלאת פרשנויות אפשריות, השוואה למקורות אחרים שבדף, ועד לנגיעות אישיות וציבוריות במקום שבו 'הטקסט פוגש אותנו', את ערכינו וניסיוננו. זוהי גם הזדמנות להיכרות, ל'הקשבה פעילה' והפניית שאלות אל החברותא. 
בדף הלימוד ישנן שאלות המנחות את הלימוד ומציעות ללומדים נתיב של דיון, עם זאת כל חברותא רשאית להתמקד בשאלות העולות אצל משתתפיה, ולדון בהן כרצונה. 

זהו לימוד אקטיבי שבו כל לומד אחראי לדרוש מעצמו, לצלול פנימה, להרהר בקול ולשתף במחשבות ורגשות שעולים בו, כדי לגלות ולהפיק את הטמון בעומקי הכתוב. לא להתבייש, ולא לפחד כלל! אם המעוף, הכּנות, התעוזה והיצירתיות של חכמינו ונביאינו, סופרינו וצדיקינו מן העבר יפגשו באלה שלנו... עם ישראל חי! כך אפשר 'לגדול' באמת ולקבל השראה מעיון במקורות ישראל, ובאותה עת להרחיב את טווח המשמעויות הגלומות בהם, על ידי הוספת נקודת המבט הייחודית שלנו. כל לומד מוזמן להסכים או לחלוק על הכתוב, להבין אותו אחרת או להיבנות ממנו, להסמיך אליו את ניסיון חייו, ולהמשיך בכך את 'תרבות המחלוקת' ואת 'תרבות המדרש' היהודית לדורותיה.

התייחסות למקורות שבדף הלימוד: 
דף המקורות שלפנינו מסתעף משני ראשים שהם שני סיפורי הבריאה שבספר בראשית כפי שמופיעים בדף המקורות. עיון בדרך שבה נבראה האישה בכל מקור מזמן שאלות פרשניות על הפסוקים ושאלות על הזיקה בין שתי הפרשות. מכאן צומחות אפשרויות ליותר ממודל אחד של מפגש זוגי - ולתנועה ממיזוג לנפרדות. בהמשך הולכים המקורות לפי שני הכיוונים: 
א.	כיוון אחד הולך לפי המודל של בראשית פרק ב' - 'אחדות מחדש'. התלמוד הבבלי לומד מכך על דרך העולם שהאיש הוא המחזר אחר האישה, כפי שהוא מחזר אחר אבידתו; ומהשירה המודרנית – רבקה מרים כותבת על אהבת הרקיעים וגעגועיהם כביטוי לפירוד ולרצון לשוב ולהתאחד. הלומדים מוזמנים לדון בדומה והשונה בין שני מקורות אלה מבחינת השפה של המפגש שהם מתארים ואופיו; ומה מקומם של כל אחד מהשניים השותפים בו?
ב.	כיוון שני הולך בעקבות המודל של בראשית פרק א, ושואל על משמעות בריאת הזכר והנקבה כבריאה ראשונית. הזוהר מתייחס לסתירה בין הפסוקים שבפרשות ופותח פתח בסיפור ה'נסירה', לכך שהמפגש בין המינים איננו חזרה למצב המקורי שבגן העדן. דווקא אז, כשהם היו מחוברים מהגב, לא היה מפגש בין המינים, ורק אחרי שניתקו זה מזה התאפשר מפגש פנים בפנים. הזוהר מזמן גם דיון מעניין על האפשרות למפגשים מסוגים שונים בתוך זוגיות, אחור ופנים. מי שמחדד כיוון זה של אחרות הנפגשת באחרות הוא הפילוסוף עמנואל לוינס (מומלץ למנחים לקרוא את כל הפרק החמישי בספרו 'אתיקה והאין סופי'). לדידו, המפגש הזוגי עומד בניגוד ליחס של בעלות ושל ידיעה, שגם היא צורה של שליטה – להכיר, לדעת, לגלות, לשפוך אור - תנועה שמאפיינת לדעתו את העולם הפילוסופי מראשיתו (היזכרו במשל המערה של אפלטון ובדימויים של חושך ואור). המפגש עם הנשי חומק מן האור ומן הידיעה. יש בו אחרות, הסתֵר מתמיד בין שניים, ודווקא תנועת הגילוי וההיסתרות היא שעומדת ביסוד ובסוד האהבה.   

אסיף: 
חזרה למעגל המשותף ואיסוף 'פירות הלימוד' של החברותות. 
לאסיף ייתכנו צורות שונות: אפשר לפתוח בשאלה ממקדת של המנחה או להזמין שיחה חופשית של הלומדים. אפשר להזמין את נציגי החברותות לשתף את הקבוצה בדיון משמעותי שהתפתח בהן. לחלופין, אפשר לבקש מהלומדים התייחסות לקטע מסוים שהם רוצים להקריא ולהגיב עליו (מתוך הזדהות, פרשנות, הסתייגות, תובנה, שאלה, וכדומה). מומלץ שהמנחה יסכם את הלימוד ואת הכיוונים שעלו בו.

באסיף נוכל לעורר את הדיון ולשוב אליו ממקום יותר אישי. המודלים השונים אפשרו לנוע בין הכיוונים ולבחון את הזיקה של הלומדים אליהם ומן הסתם גם את יחסם האישי לעניין. כעת, ישנה הזדמנות לבחון באופן יותר שוויוני את היחס למפגש הזוגי הן מצד גברים והן מצד נשים (המקורות היהודים בד"כ נכתבים ממבט גברי). נוכל להרהר ברגשות ובמחשבות שמעוררים המפגשים השונים, לדוגמה תחושות של מוכרות, של שייכות גדולה כביטוי לאחדות, לביתיות, להרגשה  של הזדהות. 
או - האם הסוד, ההפתעה, השוני אינו משהו שמעורר תשוקה, חידוש ורעננות בזוגיות? ומה על שאלות של יותר תלות או עצמאות מה מידת ההזדהות בין 'אני'  'את' 'אנחנו'?
הדעות והסיפורים האישיים  מזמנים להקשיב לגוונים שונים בתוך חיים של שניים שבוודאי יש בהם גם מהאחדות, גם מהשוני והנפרדות.