Kari Krüger Grasaas og Jørn Stordalen

Fag, etikk og kommunikasjon

Innledning

Boka gir en grunnleggende innføring i kommunikasjon og etikk. Kunnskapen om kommunikasjon er praktisk orientert. Gjennom måten vi kommuniserer på, synliggjør vi holdninger, mulige fordommer, menneskesyn og verdier. Etikken handler om hvem vi er, hvordan vi er, hva vi tenker og gjør, samt hvordan handlingene våre begrunnes. På denne måten henger etikk og kommunikasjon sammen. Som elever og studenter begynner vi i utdanning med ulike bakgrunner og ulike forutsetninger. Verdier, normer og holdninger kan variere fra person til person. Det kan også være ulike oppfatninger av mennesket, av lover og regler samt av hva det vil si å yte god pleie, omsorg og velferdstjenester. Vi har ulike måter å kommunisere på; noen prater lite, andre prater mye, og noen er gode til å lytte. Noen er vant til å tåle konflikter, andre styrer unna det som har med konflikter å gjøre.

Boka er delt inn i tre deler. I den første delen, om innledende tema, presenterer vi ulike menneskesyn og utdyper sentrale begreper som er knyttet til helse-, sosial- og oppvekstsektoren, blant andre begrepene omsorg, helse og livskvalitet. Videre beskrives oppgaver som fagarbeidere i helse-, sosialog oppveksttjenesten har ansvar for å utføre; her er temaene forebygging, behandling, lindring, rehabilitering og habilitering sentrale. I boka bruker vi begrepet fagarbeider, da den retter seg mot alle grupper av fagskolestudenter med bakgrunn fra ulike studieprogrammer i helse, sosial og oppvekstsutdanningene i videregående opplæring. Til sist i den første delen tar vi for oss utviklingen innen helse-, sosial- og oppveksttjenesten og ser dette i sammenheng med utviklingen av velferdsstaten.

Den andre delen handler om etikk. Hensikten er å øke vår etiske bevissthet i så vel arbeidet med pasienter og brukere, som i omgangen med kolleger og andre mennesker generelt. Et mål med denne delen er å øke kunnskapen og vår evne til å reflektere over praksis, slik at vi faglig og etisk kan begrunne synspunkter og handlinger. Hvert av kapitlene inneholder derfor eksempler som knytter den teoretiske kunnskapen til praksis. Vi påpeker verdier, prinsipper og etiske teorier, og vi beskriver en problemløsningsmodell som hjelp til å drøfte etiske dilemmaer. Hvert kapittel avsluttes med arbeidsoppgaver. Kunnskap om kropp, sykdom, sosiale forhold, rehabilitering, forebygging, metoder og behandling er nødvendig, men ikke tilstrekkelig for å kunne jobbe faglig forsvarlig. Utdanning og erfaringer skal også føre til at evnen til kommunikasjon, innlevelse og situasjonsforståelse blir bedre.

Den tredje delen handler derfor om kommunikasjon. Her gir vi en teoretisk innføring i viktige temaer, praktiske eksempler, oppgaver og øvelser. Å arbeide med mennesker innebærer å være i en relasjon med et annet menneske. I denne relasjonen er det av stor betydning at man er bevisst på egen og andres verbale og nonverbale kommunikasjon. Fagkunnskap, regler og retningslinjer og vår evne til medmenneskelighet er med på å styre hvordan vi kommuniserer. Viktige temaer i den tredje delen er selve kommunikasjonsprosessen og rammene rundt den. I all yrkesutøvelse vil man oppleve at det noen ganger oppstår problemer. Konflikter og konfliktløsning er tatt opp som tema. Vi viser eksempler på konflikter som kan oppstå, og et redskap som kan bidra til å løse problemer. Betydningen av ulike roller og deres innvirkning på kommunikasjonen er behandlet i et eget kapittel. Tverrkulturell kommunikasjon er også et eget tema. Hensikten med eksemplene, oppgavene og øvelsene er å sette teoretisk kunnskap i sammenheng med leserens egne erfaringer. Dette vil kunne gi økt forståelse og bedre handlingsberedskap. Eksemplene er hentet fra arbeidsvirkeligheten, for eksempel helse- og omsorgstjenesten eller skolen og SFO/AKS. Mange oppgaver egner seg for gruppearbeid.

I denne fjerde utgaven er fagarbeiderens funksjonsområder og samarbeid innen helse-, sosial- og oppveksttjenesten utskilt som eget kapittel (kapittel 4). Ellers har vi gått gjennom og oppdatert alle kapitlene.

Kristiansand, mai 2025

Kari Krüger Grasaas og Jørn Stordalen

DEL I Teoretisk og faglig tilnærming

1 Menneskesyn

Fagforbundets medlemmer baserer sin yrkesutøvelse på grunnleggende menneskerettigheter og verdiene Omtanke, Solidaritet og Samhold. Alle innbyggere har rett til likeverdige tjenester av god kvalitet, uavhengig av etnisk bakgrunn, kjønn, funksjonshemming, diagnose, seksuell legning, livssyn, tro, bosted og økonomi. (Fagforbundet, 2018)

Alle medlemmer skal vise respekt for hver enkelt bruker – med en etisk grunnholdning preget av medmenneskelighet, menneskeverd og likeverd. Ingen må diskriminere brukere eller kolleger, eller akseptere at andre gjør det. (Delta, 2024)

Menneskesyn sier noe om hvordan vi ser på mennesket. Hensikten med dette kapittelet er kort å presentere det humanistiske, helhetlige og naturvitenskapelige menneskesynet.

Et menneskesyn kan defineres som hvordan vi ser på og forstår både oss selv og andre mennesker. Både kultur, religion, filosofi, vitenskap og personlige erfaringer er med på å påvirke vårt menneskesyn, som kommer til syne gjennom våre holdninger og handlinger. Menneskesynet bygger på verdier som ofte dannes tidlig i livet (Brinchmann, 2024). Med andre ord kan vi si at det kommer til uttrykk gjennom det vi tenker, sier og gjør. Det påvirker både forståelsen av, og synet på, sykdom, behandling og omsorg. Også vår oppfatning av hva som er et menneskeverdig liv, blir påvirket. Vårt syn på mennesket er med på å prege hvordan vi omtaler og behandler den enkelte eller en gruppe av mennesker, både privat og i yrkesutøvelse. I helse- og oppvekstsektoren gjenspeiler menneskesynet seg blant annet i de etiske retningslinjene. Sitatet ovenfor viser for eksempel til at vi skal utøve omsorg ut fra verdien likeverd. Slik blir menneskesynet også nært knyttet til etikk, som blant annet handler om hva som er godt, hva som er rett og hva som er galt (se del II).

Respekt er annen verdi som vektlegges i de yrkesetiske retningslinjer, noe som vi også finner i ulike styringsdokumenter. I Verdier i pasientens helsetjeneste – Melding om prioritering står det at

respekten for den enkelte pasient og brukers liv, integritet og menneskeverd er et viktig mål i den norske helsetjenesten. Menneskeverdet er til stedet i kraft av at man er menneske, og ikke ut fra det man har gjort seg fortjent til. (Meld. St. 34 (2015–2016), s. 72)

Videre vektlegges det at prioriteringer i helsevesenet gjøres ut fra verdigrunnlaget i helsetjenesten. Det bygger blant annet på at ressursene i helsetjenesten skal være rettferdig fordelt og gi mest mulig god helse. Her poengteres det at god helse ikke bare er fravær av sykdom, men også handler om å mestre egen hverdag. Å ha mulighet til å leve så godt som mulig med sykdom og funksjonstap er slik en prioritering i helsevesenet.

Historisk har mennesker alltid vært opptatt av menneskesyn, både i litterære, religiøse og filosofiske tekster. Vi kjenner over fire tusen år gamle skrifter som omtaler gjensidighetsprinsippet, eller den gylne regel, som sier at du skal handle mot andre som du vil at andre skal handle mot deg. Vi finner dette prinsippet igjen i ulike varianter i alle kulturer og verdensreligioner. Den greske filosofen Aristoteles (1985) mente mennesket var spesielt i det å ha evne til å overskue tilværelsen, og dermed står høyere enn planter og dyr som ikke har denne evnen. Vi finner det også uttrykt i legeetikken til den greske legen Hippokrates, kjent som «legekunstens far» (350 fvt.), der respekten for pasienten er en viktig verdi sammen med normen mot diskriminering og forskjellsbehandling (kvinne eller mann, trell eller fri).

Også den amerikanske uavhengighetserklæringen (1776) og den franske revolusjonens menneskerettserklæring (1789) peker på menneskeverdets ukrenkelighet. Dette finner vi senere igjen i menneskerettigheter som FNs menneskerettserklæring (1948), som omtaler alle mennesker som unike og bruker uttrykket det iboende menneskeverdet, og begrunner menneskets ukrenkelighet på tvers av livssynsmessige, politiske og ideologiske skiller. Gjennom dette blir likeverd knyttet til det unike menneskeverdet (Lingås, 2018).

Gjennom hele livet påvirkes vi av våre relasjoner til andre mennesker. Tradisjoner og kulturen vi har vokst opp i, i tillegg til verdier og holdninger som betydningsfulle andre personer har, er med på å prege oss. De ulike menneskesynene vektlegger derfor hvordan vi forholder oss til, og møter, hverandre. Vi har valgt å belyse tre menneskesyn som er sentrale i helse-, sosial- og oppveksttjenesten (figur 1.1).

Figur 1.1 Menneskesyn

Humanistisk menneskesyn

Jeg vil bli helsearbeider fordi jeg ønsker å jobbe med mennesker som er hjelpetrengende uansett hva som feiler dem.

Et humanistisk menneskesyn vektlegger menneskets frihet, evne til å treffe valg som er meningsskapende og bygger på gjensidighetsprinsippet i etikken (den gylne regel). Innenfor et humanistisk menneskesyn står en ansvarlig for sine valg (Aas, 2025). Den greske filosofen Sokrates kan sies å være den første humanist. Han vektla fornuften og mente at mennesket hadde mulighet til å få innsikt i det gode. Når vi vet hva som er det gode, vil vi også gjøre det som er riktig, ifølge Sokrates. I helse- og oppvekstsektoren utgjør det humanistiske menneskesynet en grunnleggende verdi. Det ligger i ordet humanisme, som stammer fra det latinske ordet human, som betyr menneskelig, at mennesket står i sentrum. Å ha humanisme som ideal vil si at man bestreber seg på å gjøre det som er godt og å arbeide til det beste for mennesket. Humanismen står altså for et menneskesyn som bygger på at mennesket er et fornuftsvesen med vilje og frihet til å velge, og med en evne til å realisere det gode (Odland, 2016).

Det humanistiske menneskesynet blir sett på som optimistisk. Det innebærer et ønske om stadig bedre vilkår for mennesket, gjennom for eksempel opplysning og frigjøring. Betegnelsen optimistisk viser til menneskets grunnleggende vilje til å gjøre det gode. Videre viser det en tro på at mennesket har muligheter til vekst og utvikling (Odland, 2016). Dette er noe som kan utnyttes i pasientkontakten, ved å vise til muligheter for å mestre og utvikle seg på tross av sykdom eller skade.

I det humanistiske menneskesynet er menneskets subjektive opplevelser og dets tanker om behandling og omsorg vektlagt. I yrkesutøvelsen betyr det blant annet økt søkelys på samarbeid med pasient, brukermedvirkning og medbestemmelse. Mennesket kan gjøre valg og styre seg selv gjennom å være målrettet, ha planer og foreta valg av handlinger. Mennesket har frihet. En viktig side ved å ha frihet, er ansvar. Mennesket har fornuft og innsikt og slik sett ansvar for å forvalte livet på riktig måte. Dette ansvaret er rettet mot så vel medmennesker som mot en selv (Kristoffersen & Nortvedt, 2016).

Refleksjon

Påvirker det vår behandling eller omsorg at pasienten/brukeren gjennom usunn livsførsel har pådratt seg sykdom? Vurder i lys av følgende:

[Det er] bred enighet om verdigrunnlaget for den norske helsetjenesten. Helsepolitikken skal bygge på respekt for menneskeverdet og legge til grunn en rettferdig fordeling av rettigheter og plikter, likeverd og lik tilgang til tjenestene og en styrket rettsstilling for den enkelte bruker. Komiteen vil understreke prinsippet om at hvert enkelt menneske har en ukrenkelig egenverdi uavhengig av kjønn, religion, sosial bakgrunn, funksjonsnivå, sivilstand, bosted og etnisk tilhørighet. (Meld. St. 34 (2015–2016), s. 67)

Det finnes en rekke internasjonale erklæringer om menneskerettigheter, men den vi nok oftest tenker på, er Verdenserklæringen om menneskerettighetene (FN, 1948). Her finner vi grunnleggende rettigheter som gjelder for alle mennesker. Retten til liv, frihet fra tortur, ytringsfrihet, stemmerett, rettssikkerhet og religionsfrihet blir ofte nevnt som noen av de mest sentrale rettighetene. En annen kategori rettigheter er retten til medbestemmelse, arbeid, mat, helse, bolig og utdanning. Det er den enkelte stat som forplikter seg til å behandle eller beskytte individene på en bestemt måte. Noen av verdiene vi finner i menneskerettighetene, gjenspeiles i etiske retningslinjer. Likedan finner vi i menneskerettighetene en vektlegging av frihet, menneskeverd og menneskets unike stilling i universet, slik som vi også finner i det humanistiske menneskesynet.

I innledningen til menneskerettighetene heter det blant annet at «anerkjennelsen av menneskeverd, og like og umistelige rettigheter for alle medlemmer av menneskeslekten, er grunnlaget for frihet, rettferdighet og fred i verden». Videre heter det i de tre første artiklene i erklæringen:

Artikkel 1:

Alle mennesker er født frie og med samme menneskeverd og menneskerettigheter. De er utstyrt med fornuft og samvittighet og bør handle mot hverandre i brorskapets ånd.

Artikkel 2:

Enhver har krav på alle de rettigheter og friheter som er nevnt i denne erklæring, uten forskjell av noen art, f.eks. på grunn av rase, farge, kjønn, språk, religion, politisk eller annen oppfatning, nasjonal eller sosial opprinnelse, eiendom, fødsel eller annet forhold.

Det skal heller ikke gjøres noen forskjell på grunn av den politiske, rettslige eller internasjonale stilling som innehas av det land eller det område en person hører til, enten landet er uavhengig, står under tilsyn, er ikke-selvstyrende, eller på annen måte har begrenset suverenitet.

Artikkel 3:

Enhver har rett til liv, frihet og personlig sikkerhet.

Det humanistiske menneskesynet har hatt en tydelig innvirkning på etiske retningslinjer for yrkesgrupper i helse-, sosial- og oppveksttjenestene. Vi finner det igjen både i offentlige dokumenter og de etiske retningslinjene til Sykepleierforbundet, Fagforbundet og Delta.

Helhetlig menneskesyn

Å være helsefagarbeider handler for meg om å hjelpe pasienter med alt som innvirker på sykdom, ikke bare selve sykdommen, men ulike reaksjoner på det å være syk.

Et helhetlig menneskesyn omtales også som holistisk. Holistisk (fra gresk) betyr hel eller udelt. Vi snakker gjerne om at helheten er mer enn summen av delene. Vi sier gjerne at mennesket består av fire dimensjoner: den fysiske, psykiske, sosiale og åndelige. Menneskets fysiske dimensjon er kropp, kroppsdeler, organer, celler og vev. Sykdom og skade vil kunne gi både fysiske, psykiske, sosiale og åndelige konsekvenser for den som rammes. Den psykiske dimensjonen handler om vår personlighet og selvoppfatning, våre følelser og reaksjonsmåter. Psykisk stress og kroppslige belastninger kan gi psykiske konsekvenser. Den sosiale dimensjonen er knyttet til vår omgang med andre, for eksempel familie, venner, arbeidskolleger og pasienter. Det har betydning for stabilitet, trygghet og håp. Menneskets åndelige dimensjon handler om bevissthet om en selv, ens innerste vesen, og kan dreie seg om forholdet til andre. Denne dimensjonen er forbundet med valg av verdier, livssyn, tro og religion. Den åndelige dimensjonen blir også betraktet som et menneskes forhold til ulike kunstarter og estetikk. En krise av åndelig dimensjon kan være av eksistensiell karakter, og kan få konsekvenser for både den fysiske, psykiske og sosiale dimensjonen av vår helse (Odland, 2016). De fire dimensjonene danner en helhet og påvirker hverandre.

Vi har gjerne en noe uklar oppfatning av hva det vil si å være helhetlig (figur 1.2). Et lårhalsbrudd er isolert sett en skade på menneskets fysiske dimensjon, men påvirker også helheten. Skaden påvirker den psykiske dimensjonen gjennom måten vi reagerer på. Det kan være med utrygghet, krise eller sinne. Skaden har påvirker videre den sosiale dimensjonen ved at vi i en periode kan bli hindret i vår kontakt med dem vi til vanlig omgås. Innvirkningen på den åndelige dimensjonen kan være at vi søker etter en mening med sykdom og skade, og har håp om snarlig bedring.

Eksempelet viser at vi ved skader, for eksempel et lårhalsbrudd, ikke bare skal fokusere på årsak, diagnostisering og behandling. I helse- og oppvekstfag er det viktig at vi kjenner pasienten/brukeren og tar hen på alvor som en hel person, og ikke bare ut fra sykdom og problemer. Vi må derfor se skaden i lys av hele mennesket. Videre er mennesket ikke et objekt, men, på samme måte som i det humanistiske menneskesynet, et selvstendig subjekt med frihet, vilje og fornuft. Slik overlappes det humanistiske og helhetlige menneskesynet på flere områder, ved at man i humanismen også ser på mennesket ut fra en helhet og ikke ut fra enkeltdeler.

Figur 1.2 Helhetlig menneskesyn

I en likeverdig relasjon foregår kontakt og omsorg i et jeg–du-forhold. Filosofen Martin Buber (1992) viser til at det er tre måter å erfare et menneske på. Det er å betrakte, utforske og bli nærmere kjent. I betraktning og utforskning gjør vi den andre til et objekt og vurderer det. Når det gjelder å bli nærmere kjent, er begge parter subjekter. Å tilrettelegge for og utføre god omsorg er avhengig av at vi samarbeider med pasienten/brukeren som likeverdige personer, som to subjekter. Som yrkesutøver besitter vi kunnskap som pasienten/brukeren trenger. Samtidig tar vi hensyn til den hjelpetrengendes egen forståelse, opplevelser og erfaringer for å kunne tilrettelegge for riktige og gode handlinger. Dette er en del av brukermedvirkning, som er en lovfestet rettighet etter kapittel 3 i pasient- og brukerrettighetsloven (1999). Brukeren har rett til å medvirke og ha innflytelse på sin egen behandling i helse- og omsorgstjenesten. Likeledes har helse- og omsorgstjenesten plikt til å involvere brukere. Det forutsetter at informasjon som gis er tilpasset det enkelte individs forutsetninger for å forstå den informasjonen som gis. Det innebærer blant annet at brukere og pårørende deltar aktivt i vurdering og beslutninger om egen behandling og oppfølging, at bruker- og pårørendekunnskap blir forstått og brukt som et likeverdig kunnskapsområde i tjenesteutvikling, gjennomføring og evaluering på system- og tjenestenivå og at ansatte og ledere i tjenestene legger til rette for økt bruker- og pårørendemedvirkning (Helsedirektoratet, 2022a).

Naturvitenskapelig menneskesyn

Kan du gå til diabetesen i 2-sengen på rom 10 med medisinen?

I det naturvitenskapelige menneskesynet ser man på mennesket som en komplisert maskin eller et rent biologisk vesen, der alle deler griper inn i hverandre og utgjør en sammenheng. Et slikt menneskesyn innebærer tro på at kropp og sinn fungerer atskilt. Kroppen fungerer etter mekaniske lovmessigheter med forklaringer fra fag som fysikk, kjemi og biologi. Den representerer målbare verdier i motsetning til sinnet som ikke representerer målbare verdier. Enkeltdelene viser til legemsdeler, organer, muskler, vev, celler og molekyler, som hver for seg blir viet oppmerksomhet (Brinchmann, 2024; Odland, 2016). En slik betraktning av mennesket omtales også som reduksjonisme. Et eksempel kan være at sykdom og lidelse blir sett på som «maskinfeil», uten at psykiske eller sosiale forhold får en avgjørende plass i vurderingen. Når noe svikter, må man reparere. Når sykdom og lidelse blir sett på som «maskinfeil», kan pasienten bli overlatt til helsepersonellets avgjørelser og kanskje fratatt ansvar for seg selv. I en slik situasjon blir gjerne forholdet mellom fagpersonen og pasienten/brukeren det filosofen Buber kaller et jeg–det-forhold. I et naturvitenskapelig menneskesyn ser en på mennesket som et biologisk vesen hvor livet er bestemt av arv og miljø, hvor arv viser artens egenskaper og trekk, mens miljø viser til sosiale omstendigheter en vokser opp i og lever under. Mennesket betraktes gjerne som et objekt. I et jeg–det-forhold er det mindre nærhet, og den ene parten ser eller studerer den andre som et objekt og planlegger og vurderer for vedkommende (Buber, 1992).

Våre sykehus er inndelt etter menneskets organer. For eksempel har vi separate avdelinger for hjerte, nyrer, lunger, øye, øre og så videre. Her avspeiles det at menneskekroppen reduseres til deler som hver for seg får oppmerksomhet. Mulige ulemper ved en slik inndeling er at mennesket kan bli betraktet ut fra en diagnose, og helheten kan forsvinne. Risikoen er at helsepersonell muligens bare ser sykdommen, og ikke hele mennesket. Fordelene er at det er spesialister på de enkelte områdene og avdelingene slik at pasientene får best mulig behandling i forhold til sin diagnose. Det er likevel viktig at helsepersonell på avdelingene ser hele mennesket og alle dets behov.

Oppsummering

I kapittelet har vi belyst tre forskjellige menneskesyn. I det humanistiske menneskesynet er det sentralt at mennesket har vilje og fornuft og kan styre sine valg og handlinger. Videre er tanken om likeverd sentral, i tillegg til ideen om at mennesket er et selvstendig subjekt.

Et helhetlig menneskesyn er nært beslektet med humanismen og synliggjør at mennesket består av fire dimensjoner: den fysiske, psykiske, sosiale og åndelige. Dimensjonene danner en helhet og påvirker hverandre. I møte med den hjelpetrengende er det vesentlig å forstå sykdom og problemer ikke bare ut fra en diagnose alene, men ut fra hvordan hele mennesket blir påvirket av situasjonen.

I et naturvitenskapelig menneskesyn blir sykdom og problemer sett på som enkeltdeler, eller «feil i maskineriet», og blir behandlet isolert. Det innebærer en tro på at mennesket med kropp og sinn fungerer etter mekaniske lovmessigheter med forklaringer fra fag som fysikk, kjemi og biologi. Mennesket blir da behandlet som et objekt.

Arbeidsoppgaver

Kari er 91 år og bor på et bo- og omsorgssenter. Hun har en begynnende demenssykdom og redusert hørsel, men vil ikke bruke høreapparat. Hun har hele sitt arbeidsliv vært ansatt i hjemmesykepleien eller på et sykehjem. Hver fredag er det en av helsearbeiderne som hjelper henne med å dusje. Hun trenger hjelp og veiledning både til å vaske seg, tørke seg og kle seg. Hun liker ikke å dusje, og er bestemt på hvem som skal hjelpe henne hvis hun skal dusje. Hun sier det er ok å dusje hvis det er en voksen og erfaren dame som snakker norsk. Hvis det er en ung person, en mann eller en som ikke snakker tydelig og godt norsk, vil hun ikke dusje. Av og til er det ingen voksne, erfarne damer som er på jobb på fredagene, og personalet opplever det utfordrende å finne gode løsninger slik at hun får dusjet.

Hvordan vil du løse situasjonen hvis det ikke er noen voksne, erfarne damer på jobb og hun ikke vil dusje?

På hvilken måte kan du vurdere situasjonen ut fra hvert av de tre menneskesynene?

Les de tre første artiklene fra menneskerettighetserklæringen (presentert på side 19 i kapittelet), og reflekter over dem i lys av et humanistisk menneskesyn.