Ellinor Rafaelsen

37

Evelinas drømmer

Sommerlys i mørke

Personregister:

Evelina Reimer – enke

Svein Isaksen – Evelinas venn

Julie Dimitriades – Johannas datter

Antonio Dimitriades – gift med Julie, gresk forretningsmann

Maria Dimitriades – Julie og Antonios datter

Lilja Holmen – Evelinas barnebarn

Victor Holmen – Liljas ektemann

Christoffer Holmen – Lilja og Victors sønn

Johanna Lunder – Julies mor

Ørjan Lunder – politikonstabel, gift med Johanna

Håkon Lunder – Julies bror

Benjamin Høymo – Evelinas sønn Ailo

Annalena – gift med Benjamin

Karoline og Gustav Haugen – Evelinas nærmeste naboer

Torill, Rigmor og Lisa – Julies venninner

Karen – Julie og Antonios husholderske

Melina Dimitriades – Antonios tvillingsøster

Penelope Dimitriades – Anonios mor

Isobel – Melinas venninne

Pedro – Isobel og Antonios sønn

Slik sluttet forrige bok:

Da begynte han å bryte opp grepet hun hadde om barnet, og Julie skjønte at hun måtte gi slipp. Hun kunne ikke klemme hardere om den lille kroppen.

– Sånn ja, flink pike, sa han fornøyd da hun slapp taket. – Gå nå og legg deg i din egen seng. Han forsvant inn på rommet der vuggen sto og la fra seg Maria, så kom han etter henne.

– Nå har du spilt dine kort jævlig dårlig, sa han idet han grep den ene armen hennes og dro henne med seg inn på hennes soverom. – Å vekke ungen og ta henne ut av vuggen midt på natten …

– Jeg vekket henne ikke. Hun var våken! Hun gråt …

– Hold kjeft! Han dyttet henne hardt ned på sengen. Så gikk han med sinte skritt over gulvet og ut av rommet uten et ord mer. Julie kjente angsten stramme til da hun hørte ham vri om en nøkkel i låsen. Fort kom hun seg på beina og løp bort til døren for å rive den opp, men den lot seg ikke åpne. Døren var låst. Utenfra.

– Tonio, Tonio, åpne! ropte hun og rusket hardt i døren. Den rikket seg ikke. – Slipp meg ut …

Men ropene hennes ble bare slukt av nattemørket og stillheten rundt henne. Lyden av Tonios fottrinn hadde allerede forstummet. Nå var det bare Marias iltre gråt, fjernt, fra rommet bortest i gangen, som nådde inn til henne …

– Tonio! Hun hadde ikke krefter til å rope høyt lenger, det ble bare en jamrende klagetone mens hun, med ryggen inn mot døren, seg sakte ned mot gulvet og ble sittende og skjelve i mørket …