NORGES BESTE

VILLMARKSTURER

Marius Nergård Pettersen og Randulf Valle

Hva er villmark?

I NORSK FORVALTNING brukes ordet «villmark» om områder minst fem kilometer unna inngrep som veier, høyspentlinjer, jernbaner eller demninger. Men for turfolk er villmark like mye en fornemmelse som en definisjon. Står du blant furuene i Pasvik og ser gresset reise seg i ferske bjørnespor, er det ikke så viktig om veien er to eller seks kilometer unna.

Det er områder som gir denne villmarksfølelsen vi har vært på jakt etter siden vi tok på oss den tilnærmet umulige oppgaven å samle Norges beste villmarksturer. Samtidig har vi forsøkt å finne ut hva som skjer med den norske villmarka, og hvordan det påvirker oss når den forsvinner.

Underveis i prosjektet har vi innsett at å være på villmarkstur er noe annet enn målbevisste ferder langs merkede ruter. Villmarksopplevelsen handler ikke primært om tilbakelagt distanse eller konkrete mål. Den dreier seg mer om å sanse, erfare og utforske. På villmarkstur søker vi bevisst bort fra stier og merkede ruter. Aller helst drar vi til områder hvor stier ikke finnes. Vi finner selv veien og lar inntrykk og opplevelser styre ruta.

Dette har også påvirket hvordan vi beskriver turer og områder i boka. Her får du ikke detaljerte beskrivelser som meter for meter forteller deg hvor du skal gå og hva du kan se. Vi har i stedet valgt å fortelle hvilke kvaliteter de forskjellige områdene har, og hvilke krav de stiller til deg som skal på tur der. I tillegg gir vi turforslag som spenner fra det enkle og relativt trygge til de store eventyrene.

Men også her overlater vi mye til deg. Vi gir deg ideer til hva du kan gjøre, men forteller deg ikke nødvendigvis alt om hvordan du skal gjøre det. Det krever litt mer, men gir deg samtidig gleden over å finne din egen vei og oppleve naturen på egne premisser.

Slik er villmarka. Den krever litt mer. Men den gir også mer tilbake.

Nye utfordringer

Det kan være skummelt å gi slipp på røde T-merker og kvistede vinterruter. Du vil merke at det krever mer tid å ta seg frem når du må finne veien selv. I tillegg må du ta fullt ansvar for egen sikkerhet. Vinterstid må du vurdere skredfare og usikker is. Om sommeren er ofte elvekrysninger den største usikkerheten og noe du må du ha et bevisst forhold til fra planleggingen starter. For hva skjer om du kommer til en flomstor elv på den siste dagen av en ukestur? Er du mentalt forberedt på en lang omvei på tom mage? Eller blir du fristet til å ta sjansen på en farlig krysning?

Som med alt annet er det lurt å møte nye utfordringer stegvis. La de første turene i stiløst terreng være korte. Så kan du gradvis utvide komfortsonen.

Finnmarkskveld: Skiløpere på vei opp Gargodalen på Seiland.

Høye himler og majestetiske furutrær

RANDULF

I Pasviks furuskoger trenger du ikke være langt unna nærmeste vei for å få villmarksfølelsen. Dersom den smale skogsstripa likevel føles for liten, kan du krysse riksgrensen og nyte de store villmarksområdene i det nordlige Finland.

PASVIK

Dette er en klassisk villmark i Øst-Finnmark, inneklemt mellom Finland og Russland. Området består i stor grad av furuskog, med noen høyereliggende områder. Øvre Pasvik nasjonalpark ble opprettet i 1970 og utvidet i 2003.

– JEG HUSKER at vi bygde hoppbakke, og at jeg hadde soleksem, sier Mons Grøvlen mens han skjenker nytrukket kaffe og titter ut av vinduet på Vestkoia, dypt inne i Pasviks stille skoger. Den laftede hytta ble bygd på 1950-tallet og har nylig gjennomgått oppussing, blant annet for å tette et lekk tak. Vinterdagen er kald, og rimet har lagt seg på de store furuene som omkranser tømmerkoia.

Det har gått 63 år siden sist Mons var i disse skogene om vinteren. Påsken 1957 var Mons sju år gammel og hadde bodd i Kirkenes det meste av livet. Familien tilbrakte feriene på ei hytte ved Gjøkvatnet i Øvre Pasvik. I dag kan denne hytta leies via Inatur.no. På 50-tallet var den en av farens goder som skogforvalter i Øst-Finnmark, med Pasvikdalen som viktigste ansvarsområde. Mons har tatt med seg friluftslivet videre, men det er først nå han vender tilbake til barndommens turområder på vinterføre.

– Åpne furuskoger, som du finner i Pasvik, er terrenget jeg liker aller best, forklarer han og bekrefter at barndommens opplevelser i området er en del av årsaken til denne preferansen.

– Familieturene i Pasvik med hytteliv, skiturer og garnfiske etter abbor og gjedde i vannene var med på å gi meg den livslange interessen for friluftsliv, sier han.

Naturen i Pasvik vitner også om nærheten til Finland og Russland, med innslag av arter som primært finnes lenger mot øst. Området er også kjent for sin bjørnestamme, men da kaffepausen i Vestkoia går mot slutten, ligger nok bamsen trygt i vintersøvnen.

– Men vi så bjørnen da hele familien var tilbake her sommeren 1965, forteller han, og bekrefter at han har vært tilbake i Pasvik flere ganger på barmark.

Mange vil foretrekke å dra til Pasvik sommerstid, og mange syns området er på sitt beste tidlig og sent i barmarksesongen. Det varierer selvsagt fra år til år når snøen forsvinner og isen går, men normalt er det mulig å ferdes til fots i det meste av Pasvik fra sent i mai. Frem mot sankthans kan man nyte ganske insektfrie forhold. Gjennom høysommeren kan mygg, klegg og knott være plagsomme, men høsten kan også være en svært vakker tid i Pasviks skoger.

Vinteridyll: Mons Grøvlen på vei videre fra Lerkevannskoia.

Når det gjelder bjørnen, er det liten grunn til å bekymre seg. Lyden av Gore-Tex-klær og skravlete turkompiser er det nærmeste man kommer en garanti for å unngå et bjørnemøte, og skulle man være så heldig å treffe bamsen, anbefaler bjørnekjennere å forholde seg rolig, gi seg til kjenne gjennom dempet prat og ellers nyte en spektakulær naturopplevelse.

Utvikling

Nå har altså Mons vendt tilbake til Pasvik for en skitur. I tre dager har han tatt seg frem mellom de åpne hyttene som ligger spredd i skogen med behagelig avstand til hverandre. Det er selvsagt lett å merke at det har gått noen år siden sist. Han har for eksempel ikke følt behov for å bygge hoppbakke denne gangen. Men skogen er fortsatt stille, og man synker fortsatt like dypt i snøen mellom de majestetiske furuene. Mons er også fornøyd med at det fortsatt er skikkelig vintervær, med 10–20 kuldegrader og tørrsnø.

Men mye har forandret seg i Pasvikdalen siden Mons trådde sine barneskisko her. Faren til Mons var skogforvalter, og var delaktig i endringene landskapet har gjennomgått.

– Slik jeg husker det, hadde han ansvaret for mange ansatte som jobbet med hogst og utkjøring av tømmer i skogen, forteller han.

Steinar Wikan er biolog, forfatter og lokalhistoriker bosatt på Svanvik i Pasvik og kan bekrefte at Mons Grøvlen husker rett:

– På 1950-tallet var skogbruk fortsatt en svært viktig næring her, sier han og forteller at hest og slede fortsatt ble brukt til transport da, og at lokale sagbruk videreforedlet tømmeret. I etterkrigstiden var behovet for bygningsmaterialer stort i et nedbrent Finnmark som skulle gjenoppbygges, blant annet huset i Kirkenes hvor Mons Grøvlen vokste opp.

Vernetanken

Steinar Wikan forteller videre at det lettest tilgjengelige tømmeret i Pasvik ble hogget først. Etter hvert måtte man lenger ut i villmarka for å finne drivverdig skog. Utover på 1960- og 70-tallet ble skogbruket stadig mer mekanisert, og byggingen av skogsveier skjøt fart. De ligger der ennå og gjør mange områder lettere tilgjengelig. Faktisk kan det være fint å oppleve Pasvik fra sykkelsetet, med avstikkere fra hovedveien på små grusveier som tar deg dypt inn i skogene. Samtidig har selvsagt veibyggingen stykket opp naturen.

Furuskog: Vestkoia ligger idyllisk til, helt inne ved finskegrensen.

Parallelt med skogbruk og veiarbeid oppsto tanken om å verne deler av gammelskogen i Pasvik. De første forslagene kom allerede på 1930-tallet, men det var først i 1970 at Øvre Pasvik nasjonalpark ble opprettet og deretter utvidet i 2003. Det er i nasjonalparken og områdene rett nord for den, inn mot finskegrensen, at den mest uberørte urskogen i området finnes.

Mons Grøvlen rakk bare så vidt å sneie innom disse områdene på denne turen. Da han ankom Kirkenes, var det meste av utstyret havnet et annet sted. Det tok en dag å skrape sammen det som trengtes for å gjennomføre turen. For å holde tidsskjemaet ble den planlagte førsteetappen innom nasjonalparkgrensen droppet. Turen startet på Ellentjern ved Vaggatem, og han har en vag plan om å nærme seg Kirkenes når hjemturen nærmer seg – om han da ikke setter kursen mot Neiden? For Mons ligger noe av magien ved å ferdes i villmarka i det å la naturen, forholdene og dagens innfall styre ruta underveis.

Bålkveld: En stjerneklar kveld under åpen himmel er en flott måte å oppleve Pasvik på.

Under disken

Planer om vern høster sjelden bare lovord i lokalmiljøet. Slik var det også i Pasvik. Skogbruket ønsket ikke at mye av den gjenværende, drivverdige gammelskogen skulle bli vernet. Samtidig var man bekymret for at nasjonalparken kunne føre til for stor tilstrømning av besøkende, noe som i starten viste seg å medføre en viss riktighet. En forlokkende brosjyre markedsførte nasjonalparken for et større publikum, og de mange besøkende ble et problem for sky hekkefugler som trane og sangsvane.

– Lokalt ble det bestemt at brosjyrene ikke skulle ligge fremme på infostedene, men under disken, forteller Steinar Wikan. De skulle bare deles ut til folk som spesifikt spurte etter dem.

I dag frarådes bruk av båt på flere av vannene i hekkesesongen til svaner og traner, noe som ifølge Wikan respekteres. Han forteller også at lokalbefolkningen generelt har et helt annet syn på fredningsområdet. Mange har inntekter av turismen, og synet på fredning av natur som sådan har også snudd:

Kanoidyll: Mange av vannene i Pasvik er godt egnet for kanoturer, men vent til slutten av juni, så unngår du å forstyrre hekkende fugler.

– Da parken hadde jubileum for noen år siden, sa flere av de gamle skogsarbeiderne at de var glade for at området ble fredet, og at det var på tide å verne et slikt skogsområde, forteller han.

Arven

Lokalbefolkningens endrede syn på nasjonalparken kan også ses som et uttrykk for endringer i både natursyn og naturbruk siden 1950-tallet. Da skulle naturen utnyttes. Nå skal den i større grad nytes. Men når Mons Grøvlen har loffet seg fra hytte til hytte gjennom Pasvik, er det nettopp den historiske næringsvirksomheten i grenseskogene han kan takke for husrommet.

Noen av de åpne hyttene er gamle skogsarbeiderkoier, mens gammer er reist som utgangspunkt for jakt, fiske og bærplukking. Mange av krypinnene er markert på kartet, men ikke alle. Vestkoia er i likhet med flere andre hytter satt opp på grunn av reindrift, en næring som fortsatt har vinterbeite i Pasvik. Mons møtte to gjetere på skuter ved ankomst til Vestkoia. Det ga fordeler i form av både ferdig oppvarmet husvære samt god informasjon om veien videre – og oppkjørt skuterspor i løssnøen.

Møter og langturer

Når man baserer seg på overnatting i hytter, koier og gammer, må man være innstilt på å treffe andre og på å vise fleksibilitet. Tidligere på turen delte Mons Lerkevannskoia med et godt voksent ektepar. Han fra Østerrike, hun fra Finland. De var på virkelig langtur og hadde startet i villmarka rundt Enaresjøen i Finland. I tre uker hadde de jobbet seg sakte gjennom skogens dypsnø med pulken på slep. Nå nærmet de seg Neiden og enden på turen. Og nettopp den finske villmarka i vest og sør er verdt å titte på for den som trives i Pasvik. Etter Schengen-avtalen kan man fritt krysse grensen og loffe rundt i områder som til forveksling ligner Pasvik, men som er mye større. Når det er sagt, har det egentlig ikke så mye å si for villmarksfølelsen om man er tre kilometer eller tre mil unna nærmeste vei i Nordkalottens furuskoger. Med flatt landskap og lav horisont får man fort følelsen av å være alene.

Neste gang

Møter med andre turfolk er normalt berikende, og Lerkevannskoia er stor nok til å huse mange. Andre husrom blir fort overfylte. Det må man ta høyde for om man planlegger å bo på hytter og gammer under sitt villmarkseventyr i Pasvik. Sommer som vinter må man være utstyrt for en ekstra overnatting ute. I løpet av en kveld i ei lun tømmerkoie utveksles erfaringer mellom turfolk, og det sås frø som etter hvert vil bli til nye eventyr.

Mons har tre dager igjen av turen, men har allerede begynt å tenke på en ny vintertur til Pasvik. Han skulle gjerne sett mer av nasjonalparken i vinterskrud:

– Og jeg har innsett at ting jeg ønsker å gjøre, ikke må utsettes for lenge, sier han, vel vitende om at han er eldre enn koia han sitter i.

– Vestkoia er jo allerede pusset opp, men jeg har ikke engang ei ny hofte, smiler han og legger til: – Jeg syns at vi begge holder oss godt!

Reindrift: Tamrein på Ellentjern.

TURFORSLAG

Helg

Ei helg er kort tid for å utforske Pasvik med mindre du bor i nærområdet, men på kortere turer kan det være greit å konsentrere seg om selve nasjonalparken. Mange vil ønske å besøke Treriksrøysa. Den enkleste gåturen dit får man ved å kjøre sørover Pasvikdalen til to kilometer før veien stopper ved Nyrud. Der tar man av ved Gjøkåsen grensestasjon og kjører nesten to mil på skogsbilvei til parkeringsplass med informasjon om turen til Treriksrøysa. Selve gåturen er da bare fem kilometer langs godt merket sti.

Parkeringsplassen ved Sortbrysttjern på nordsiden av nasjonalparken er også et godt utgangspunkt for en kortere tur i Pasvik. Om Treriksrøysa er hovedmålet, vil du kunne nå frem ved å gå gjennom skogen. Da får du opplevd mer av parken, men må orientere selv.

Finnmarkseiendommen har tre utleiehytter i Pasvik: Ellentjernkoia, Sortbrysttjernkoia og Gjøkvasskoia. Alle disse er flotte utgangspunkter for å utforske Øvre Pasvik og kan leies via Inatur.no.

Uke

Det ligger mange åpne koier, gammer og hytter i Pasvik. Noen er inntegnet på kartet og er velkjente. Andre krever mer detektivarbeid å lokalisere. Har du en uke til rådighet, kan en fin tur være å starte med innmarsjen til Treriksrøysa for så å jobbe seg nordover gjennom nasjonalparken og videre nedover Pasvikdalen. Med litt planlegging kan du i stor grad bo på hytter og buer. Denne ruta kan du følge både sommer og vinter. Svanvik kan være et naturlig stoppested for de fleste, mens andre vil fortsette mot Neiden eller lenger i retning av Kirkenes. Her kan det være greit å studere kartet på forhånd og se seg ut ulike avslutningsmuligheter. Erfaringsmessig vil man ofte ende med å korte inn distansen i forhold til det man planla. Forflytning i stiløst skogsterreng tar ofte mer tid enn man tror.

Det kan også være fint å dra på tur i Pasvik med kano, kajakk eller packraft. I selve nasjonalparken peker Ellenvatnet seg ut. Men her oppfordres det sterkt til å unngå padling så lenge svanene hekker. Det kan også være fint å padle over Lille og Store Spurvvatnet lenger nord i Pasvikdalen. Her ligger det små vann som perler på en snor videre mot nord. Den eventyrlystne kan få med seg kanoen helt til Langfjordvatnet og Langfjorden, men da blir det mye bæring. Andre kan bruke kanoen til å ta seg inn i hjertet av området og så gå turer med utgangspunkt i en leir der.

Krypinn: Høvannskoia er en av flere åpne hytter i Pasvik.

Eventyr

Pasvikdalen er lang nok til et skikkelig eventyr om du legger ut på loffetur og sjekker ut området grundig. Men det er også mulig å knytte Pasvik sammen med nærliggende villmarksområder. Starter du lengst sør i Pasvik og går nordover, kan du krysse veien ved Neiden og fortsette inn i Gallok, området sør for Varangerfjorden. Her kan du fortsette gjennom furuskogen før bjørkeskog og rullende viddeterreng overtar på veien mot Polmak eller Varangerbotn. Her møter du ikke mye folk, enten det er sommer eller vinter.

Det er også mulig å legge ruta inn i Finland. Da åpner det seg gigantiske villmarksområder med furuskog, vann og åpne hytter. Starter du fra Enari i Finland og går inn i Pasvik og videre til Neiden, har du nok å ta av.

Finnmarkseiendommen har sju åpne hytter i Pasvik som kan benyttes gratis i 1–2 netter. Du finner dem på www.fefo.no/friluftsliv/apne-hytter/.

LOGISTIKK

Kirkenes er innfallsporten til Pasvik. Dit kommer du med fly, Hurtigruten eller privatbil. Sørfra er det raskest å kjøre gjennom Sverige og Finland.

Det går buss opp og ned Pasvikdalen på ukedager, og best rutetilbud er det på skoledager. Sjekk busstider på www.snelandia.no før du bestiller flybillett.

PERLER

Urskogen

Den fineste og mest uberørte skogen i Pasvik finnes i nasjonalparken og i mrådet rett nord for denne, helt inne ved grensen mot Finland.

Ellenvatnet

Nydelig vann med forgreninger sørover mot Finland og forbindelse nordvestover til Pasvikelva. Vent med å padle her til 1. juli, så unngår du å forstyrre hekkende sangsvaner.

Opp i høyden

De høyeste toppene ligger over tregrensen og gir vidt utsyn. Hva med å prøve en vinternatt på Haglklumpen på drøye 330 moh.?

Kart

Kartbladet Øvre Pasvik dekker nasjonalparken samt store områder på finsk side. Skal du fortsette nordover, trenger du fort kartbladene Neiden og Svanvik i tillegg.

SE ETTER

Fuglelivet

I Pasvik hekker arter som sangsvane, haukugle og fiskeørn. I tillegg finnes mer eksotiske arter som konglebit, lappmeis og polarsisik, som har sitt viktigste utbredelsesområde lenger mot øst.

Bjørn og sportegn

Pasvik har en stedegen bjørnestamme i tillegg til streifdyr fra Finland og Russland. Sjansen for å treffe bjørnen er liten, spesielt om du har pratsomme turkompiser og Gore-Tex-klær. Men se etter bjørnemøkk, kloremerker på trær eller spor.

Furuskogen

Den ganske uberørte furuskogen er en viktig grunn til at Øvre Pasvik er vernet. Det gjelder også tørrfuru og gamle stubber. Ikke bruk dem til brensel, og vær svært forsiktig med åpen ild i barmarksesongen.

Treriksrøysa

Her møtes Norge, Finland og Russland på det eneste stedet i verden som ligger i tre forskjellige tidssoner. Russisk tid ligger to timer foran Norge, med Finland midt imellom. Er du i Pasvik vinterstid, får du mest ut av dagen ved å følge den russiske klokka, for det blir tidlig lyst og like tidlig mørkt. Det er forbudt å krysse grensen til Russland. Hold deg godt på norsk side, og hør på beskjeder fra grensevaktene. Overtredelser kan bli svært dyrt.

Karakterart: Konglebiten er en østlig art som kan påtreffes i Pasvik på senvinteren..

Nordlys og stjernehimmel

Fra september til april kan du se nordlyset danse over nattehimmelen eller beundre stjernehimmelen. Lav horisont, mye klarvær og minimal lysforurensing gir gode forhold. Husk en tur ut av koia med jevne mellomrom utover kvelden for å følge utviklingen.

Treriksrøysa : Advarslene mot å krysse grensa til Russland er tydelige.

Bålvett: Vær forsiktig med bålfyring og vedsanking. En gassbrenner kan være et godt alternativ.

Tamrein

Det går rein på vinterbeite i Pasvik. Ta hensyn, hold hunder i bånd, og ta gjerne en prat med gjeterne om du treffer dem.

VISSTE DU?

At Pasvik i det hele tatt skulle bli norsk, var ingen selvfølge. Grensen mot Russland ble først fastlagt i 1826. Før dette var Pasvik og resten av Sør-Varanger en del av et fellesdistrikt som Norge og Russland delte, mens lokalbefolkningen betalte skatt til begge land.

INFORMASJON OG INSPIRASJON

Bøker

Jan-Eilert Pedersen har brukt mye tid i Pasvik og tilgrensende, finske villmarksområder og har blant annet skrevet om dette i boka Nord i villmarka (2009).

Nett

Besøkssenter for Øvre Pasvik nasjonalpark, pasvik.no. Informasjon om åpne koier og utleiehytter i Pasvik finner du under menypunktet friluftsliv på fefo.no.

Kart

Kartbladet Øvre Pasvik dekker nasjonalparken samt store områder på finsk side. Skal du fortsette nordover, trenger du fort kartbladene Neiden og Svanvik i tillegg.••