Margareta Magnusson

DØDSRYDDIG

EN OPPLØFTENDE BOK OM Å
RYDDE I ET HELT LIV AV TING

Oversatt av Sigrid Hesjevoll

Originaltittel: Dästädning – Ingen trist historia Copyright

© Margareta Magnusson 2017

Translation © Panta Forlag, 2025

Det må ikke kopieres fra denne bok i strid med åndsverkloven eller avtale om kopiering inngått med KOPINOR, interesseorgan for rettighetshavere til åndsverk.

Kopiering i strid med lov eller avtale kan medføre erstatningsansvar og inndragning, og kan straffes med bøter eller fengsel. Alle henvendelser om rettigheter til denne bok stilles til:

Pantagruel Forlag as

Postboks 84 Lilleaker

0216 Oslo

Tilrettelagt for ebok av eBokNorden as

ISBN 978-82-344-0166-4 (ePub)

ISBN 978-82-7900-918-4 (trykk)

Redaktør: Agathe Skappel

Illustrasjoner: Sunila Tuft

www.gnistr.net

Til de fem barna mine

INNHOLD

FORORD

RYDD FØR DU DØR – INGEN TRIST HISTORIE

GRUNNEN TIL AT JEG SKRIVER DENNE BOKEN

VERDIFULL TID OG Å HJELPE SINE FORELDRE

Å KOMME I GANG

ET GODT RÅD

BEHOLDE ELLER IKKE BEHOLDE?

SORTERE

ORGANISERE MER

TAMPEN BRENNER ER IKKE ALLTID EN MORSOM LEK

EN GOD METODE

«LYKKELIGE» MENNESKER

EN HJELPENDE HÅND

FRA DØDRYDDING TIL DØDSRYDDING

DØDRYDDING PÅ EGEN HÅND

HVORDAN SNAKKE OM DØDSRYDDING

HADDE VIKINGENE GREIE PÅ DØDSRYDDING?

TA VARE PÅ DE GODE STUNDENE

FORSIKTIG OPTIMIST

ENKEMENN

IKKE GLEM DEG SELV

Å FLYTTE TIL EN MINDRE BOLIG

Å KARTLEGGE SITT NYE HJEM

HJEMME

NÅR TING HOPER SEG OPP

TING OG TANG

KLÆR

VERDT Å VITE OM BARNEKLÆR

BØKER

KJØKKENET

KOKEBØKER OG FAMILIEOPPSKRIFTER

TRE OPPSKRIFTER

TING, TING OG ENDA FLERE TING

HAR DU EN HEMMELIGHET, LA DEN FORBLI DET

BARNEHAGE FOR MENN

GAVER DU IKKE VIL HA, MEN IKKE GREIER Å KASTE

SAMLINGER, SAMLERE OG HAMSTRERE

UT I MIN HAGE

HUSDYR

HISTORIEN OM KLUMPEDUNS

FOTOGRAFIER

TING DU IKKE MAKTER Å KASTE

«SKAL-KASTES»-ESKEN

KORRESPONDANSE OG KOMMUNIKASJON

DET SKREVNE ORD

MIN LILLE, SVARTE BOK

DØDSRYDDING ER LIKE VIKTIG FOR DEG SELV SOM FOR DEM SOM KOMMER ETTER DEG

LIVET DITT ER EN HISTORIE

ETTER LIVET

MIN HISTORIE

TAKK

FORORD

Det eneste vi vet med sikkerhet, er at vi alle en dag skal dø. Før den tid kan vi gjøre nesten hva som helst. Eller i det minste forsøke.

Du har trolig fått denne boken av et av barna dine, eller av noen som befinner seg i samme situasjon som deg og meg.

Det er en grunn til det: I løpet av livet har du samlet opp så mange fantastiske saker og ting – men gjenstander som verken din familie eller venner kommer til å verdsette eller ta hånd om.

La meg hjelpe deg! La meg sørge for at dine nære og kjære minnes deg på en positiv måte, og ikke med ubehag.

MM

RYDD FØR DU DØR – INGEN TRIST HISTORIE

I dag dødsrydder jeg.

Dette er såpass viktig at jeg må fortelle om det. Kanskje jeg kan gi deg et par tips på veien, ettersom denne form for rydding er noe hver og en av oss før eller senere står overfor. En dag kommer du selv til å dødsrydde. Eller, du burde iallfall det …

Men hva er egentlig dødsrydding? For meg innebærer det å gå igjennom alle eiendeler og bestemme hvordan jeg kan kvitte meg ting jeg ikke lenger har bruk for, eventuelt ikke vil ha. Se deg om i rommet. Flere av eiendelene dine har sannsynligvis vært en del av livet ditt såpass lenge at du ikke lenger ser, bruker eller i det hele tatt setter pris på dem.

Ordet «dødsrydding» er nok ganske nytt, men selve handlingen er ikke et nytt begrep. Dødsrydding innebærer å gjennomføre en god, grundig ryddeøkt, der man i tillegg kvitter seg med unødvendige ting for å gjøre hverdagen enklere. En slik ryddeøkt trenger ikke nødvendigvis være et resultat av alderdom eller død. Men dersom du knapt får igjen kommodeskuffen eller garderobeskapet, er nok tiden moden for å ta grep. Denne type rydding kan man gjerne kalle «dødsrydding», også når man kun er i trettiårene og har mange år igjen av livet.

Dødrydding, derimot, gjør man etter at en person har gått bort. Vedkommende har forlatt denne jorden uten å ha gått igjennom skuffer og skap. Slektningene må rykke inn og rydde i elendigheten. Jeg har selv gjort det flere ganger.

Dødsrydding er altså ryddingen man gjør i forkant av døden, fordi man er klok og vet at man en dag skal dø. Jeg har dødryddet for mange. Derfor ville det vært rart dersom jeg ikke har lært noe av det. Tanken på at andre mennesker skulle dødryddet etter meg, er forferdelig. Jeg har tømt loft og kjeller, og det føles godt. Kanskje jeg også kan hjelpe andre med å renske opp i saker og ting? Lette på trykket for dem som sitter igjen. Jeg kan love deg at et dødsfall uansett fører til nok kaos for dem det rammer.

Kvinner har dødsryddet til alle tider, men denne typen arbeid får dessverre sjelden den oppmerksomhet den fortjener, og burde virkelig verdsettes mer. I både min egen generasjon, og generasjoner før min, har kvinner ryddet etter dødsfallet til sine menn, for så å rydde sine egne eiendeler før de selv går bort. Man pleier jo å si «rydde ETTER seg», men dødsrydding innebærer den noe merkelige handlingen å «rydde FØR seg», altså i forkant av egen død.

Enkelte mennesker kan ikke snakke om, knapt tenke på døden. Resultatet blir at de ofte etterlater seg en salig røre. Tror de at de er udødelige?

Mange voksne barn vil helst ikke snakke om døden med foreldrene sine, men det skal de ikke være redde for. Vi må alle snakke om døden. Dersom selve temaet død er for vanskelig å ta opp, kan dødsrydding være en fin start på en viktig samtale.

Forleden dag fortalte jeg en av sønnene mine at jeg er i gang med å dødsrydde, og at jeg samtidig skriver bok om temaet. Han lurte på om boken var trist, og om jeg ble trist av å skrive om et sånt tema? Nei nei, på ingen måte, svarte jeg. Det er slett ikke meningen at du som leser skal bli trist av det du leser. Jeg synes tvert imot at det har vært morsomt å jobbe med denne boken.

Iblant føler jeg meg litt utakknemlig overfor tingene jeg vil kaste, for det er jo saker jeg faktisk har hatt en viss glede og nytte av. Samtidig tenker jeg at noen andre kan få nytte av tingene i stedet. Jeg har oppdaget at det er fint å sette av litt tid til alle disse tingene en siste gang før jeg kvitter meg med dem. Hver enkelt ting har jo sin egen historie. Å mimre litt er ofte både morsomt og interessant. Da jeg var yngre, hadde jeg aldri tid til å sette meg ned og gruble over hva tingene betydde for meg, hvor de kom fra, eller hvordan disse tingene hadde havnet hos meg. Forskjellen mellom en dødsrydding og en storrengjøring er tiden man legger ned. Å dødsrydde handler ikke om å tørke støv eller fare rundt med støvsugeren, det handler om å finne et system som fungerer for en selv, som igjen gjør hverdagslivet enklere.

Nå som jeg ikke lenger har lyst til å løpe rundt i Stockholms gater og delta i alt hovedstaden har å by på, har jeg tid til å utforske alt leiligheten min har å by på, som naturlig nok er en gjenspeiling av mitt eget liv.

Verden er et urolig sted. Oversvømmelser, vulkanutbrudd, jordskjelv, branner og krig avløser hverandre i en evig rundgang. Mediebildet gjør meg ofte deprimert. Jeg ville nok bukket under dersom jeg ikke kunne blande de tragiske nyhetene med herlige opplevelser i naturen, fine opplevelser med gode venner, musikk, vakre gjenstander eller bare noe så enkelt som å være ute en solrik dag.

Jeg har absolutt ingen intensjon om å øke tilbudet av triste nyheter, men jeg håper følgende ord og tanker kan hjelpe deg i dødsryddingen, og at du også opplever dem som underholdende og morsomme innimellom.

Å dødsrydde sitt eget hjem kan være veldig vanskelig. Kanskje du av en eller annen grunn må krympe arealet du bor på. Kanskje du har blitt alene eller skal flytte til en eldrebolig. Dersom du er under femti år, ler du kanskje av tanken, eventuelt fornekter at noe slikt venter deg. Ikke gå i fella – på én, to, tre, så vil nettopp dette skje.

Å gå igjennom gamle eiendeler, minnes når man sist brukte dem, og forhåpentligvis ta farvel med flere av dem, kan være en vanskelig oppgave. De fleste av oss ser ut til å foretrekke hamstring fremfor kasting.

Det finnes så mange triste historier om søsken som begynner å krangle fordi de ønsker å arve de samme tingene. Slike situasjoner trenger ikke å oppstå. Ved å planlegge på forhånd i stedet kan man redusere risikoen for den slags ulykkelige hendelser.

Jeg arvet et vakkert armbånd som faren min gav til moren min for mange år siden. Den enkleste måten å unngå fremtidige konflikter blant mine egne barn på, var å selge det! Jeg syntes at ideen var helt utmerket.

Da begge mine foreldre hadde gått bort, fikk alle barna mine noe som hadde tilhørt besteforeldrene. Armbåndet var jo faktisk mitt, og jeg stod fritt til å gjøre hva jeg ville med det. Å bruke verdifull tid på å diskutere fremtiden til et armbånd sammen med de fem barna mine, virket helt urimelig.