JØRN LIER HORST

HANS JØRGEN SANDNES

OPERASJON
HEKSEGRYTE

© Jørn Lier Horst og Hans Jørgen Sandnes, 2021

© Strawberry Publishing, 2021

Omslag og illustrasjoner: Hans Jørgen Sandnes

Tilrettelagt for ebok av eBokNorden as

ISBN 978-82-34701-29-0 (ePub)

ISBN 978-82-34701-28-3 (trykk)

www.detektivene.no

Materialet i denne publikasjonen er omfattet av åndsverklovens bestemmelser. Uten særskilt avtale med Strawberry Publishing er enhver eksemplarfremstilling og tilgjengeliggjøring bare tillatt i den utstrekning det er hjemlet i lov eller tillatt gjennom avtale med Kopinor, interesseorgan for rettighetshavere til åndsverk. Utnyttelse i strid med lov eller avtale kan medføre erstatningsansvar og inndragning, og kan straffes med bøter eller fengsel.

Detektivbyrået hadde først ikke noe navn, men siden de holder til i Bakergata nr. 2 og skiltet ble hengende ved siden av husnummeret, ble det automatisk Detektivbyrå nr. 2. Det passet bra, siden TO også er forbokstavene til Tiril og Oliver.

TIRIL

– antakelig den tøffeste jenta i Elvestad. Våger der andre nøler. Oppfinnsom og sporty, med god peil på data.

OLIVER

– toppsmart detektiv. Ser det ingen andre ser. Matglad og dypttenkende. Teknisk anlagt. Snarrådig og eventyrlysten.

ÅTTO

– ekte sporhund, med nese for mysterier.

WENCHE BECH

– verdensberømt skuespillerinne som en gang spilte heks på Elvestad teater.

HANNA BOLLING

– teatersjef som er glad i å kle seg ut og fortelle skumle historier.

OG DESSUTEN

– en dame med krøllete hår, en gammel sjømann med anker på hånda, en god nabo, en mann som kjøper og selger ting som andre samler på, en dame som ikke samler på noe, en jente i skjelettdrakt og mange småmonstre.

Kapittel 1

SPØKELSESBYEN

Det var tradisjon at hele byen ble pyntet til halloween. Med utskårne gresskar, hodeskaller, fugleskremsler, flaggermus, skjeletter og andre uhyggelige dekorasjoner overalt. Foran hus, langs gater og i butikker. Du kunne høre ulvehyl og redselsskrik fra skjulte høyttalere, og når det ble mørkt, lyste det i fakler og lykter. Hele uka før den store halloween-festen var Elvestad gjort om til en slags spøkelsesby.

Tiril og Oliver holdt på utenfor detektivkontoret og dekorerte ekstra rundt inngangen. Oliver malte blodige fotspor på trappa, og Tiril hengte opp et gammelt fiskegarn foran vinduene slik at det så ut som et stort edderkoppnett.

Hun sjekket klokka. Det var enda noen timer til festen. Det måtte bli mørkt først, og de måtte kle seg ut. Før festen kunne begynne måtte de også gå rundt og samle inn godteri.

Oliver skulle ha på seg en vampyrdrakt med flosshatt, lang kappe, stokk og store hoggtenner. Tiril skulle være et piratspøkelse, med en fillete, gammel kjole og en sølvfarget parykk.

Åtto skulle også kle seg ut. Han skulle ha på seg en edderkoppdrakt.

Det hadde vært halloween-uke og halloween-fest i Elvestad hvert år siden før Tiril og Oliver ble født. Det var Hanna Bolling som hadde startet med det. Hun var sjef på Elvestad teater og likte alt som var uhyggelig og nifst. På scenen hadde det vært mange skumle forestillinger med berømte skuespillere.

En av de mest kjente var Wenche Bech, som hadde spilt en ond heks. Siden den gang hadde Hanna Bolling begynt å dekorere teaterinngangen til halloween med kulisser fra forestillingen. Etter hvert hadde hun begynt å pynte langs hele gata, og fått med seg andre og laget en stor fest ut av det.

Selv kledde Hanna Bolling seg alltid ut med heksekostymet til Wenche Bech og sminket seg nesten til det ugjenkjennelige, med rynker i ansiktet og stor, krokete nese. Hver dag klokka fire og klokka seks, så lenge halloween-uka varte, sto hun ved heksegryta si foran teateret og fortalte skumle historier.

Tiril sjekket klokka igjen.

«Vi rekker historien klokka fire», sa hun.

De gikk i vei. Jo nærmere de kom teateret, der halloween-festen skulle være, jo mer pyntet var det. Spøkelsefigurer kikket ut av vinduene, flaggermus hang opp ned i trærne, og overalt var det skumle gresskarhoder. Hvis de ikke hadde visst at alt var på grunn av halloween, hadde det vært nifst å gå i gatene, selv om det ikke var mørkt ennå.

Åtto var litt mer urolig. Han knurret hver gang det dukket opp en ny uhyggelig figur.

Plutselig ga han fra seg et bjeff og ble stående med snuta ned i veikanten.

«Hva har du der?» spurte Tiril.

Oliver plukket opp det Åtto hadde funnet. Det var en hengelås.

«Den er klippet over», sa han og viste den til Tiril.

Låsebøylen var delt i to. Tiril tok den og så seg rundt.

«Hvor kommer den fra?» undret hun.

«Kanskje det har vært innbrudd et sted?» foreslo Oliver.

«Vi tar den med», sa Tiril.

Hun la hengelåsen i skulderveska si, og så gikk de videre.