© 2022 J.M. Stenersens Forlag AS

Omslagsdesign: Terese Moe Leiner

Omslagsillustrasjon og illustrasjoner: Louise Edlund Winblad

Bokdesign: Terese Moe Leiner

Sats: Ingrid Goverud Ulstein

E-bok: akzidenz as | |Dag Brekke

ISBN: 978-82-7201-757-5

J.M. Stenersens Forlag

Tordenskiolds gate 2

0160 Oslo

www.jms.no

post@jms.no

Materialet er vernet etter åndsverkloven. Uten uttrykkelig samtykke er eksemplarfremstilling bare tillatt når det er hjemlet i lov eller avtale med Kopinor (www.kopinor.no).

Til de viktigste for oss:

Victoria, Ella, Elida og Petter

FORORD

Min hverdag består for det meste av å snakke med par som har det vondt. Par som er fortvilet og redde, som skjelver, svetter og gråter. Gjennom ti år har jeg sittet i stolen min og lyttet til og jobbet med par som lengter og håper. Alle disse parene har lært meg mye. De har vist meg hva det innebærer å være menneske.

Denne boken handler om disse menneskene, den handler om deg og meg, om oss alle. Selv om vi liker å tro at vi er forskjellige, driver vi med mye av det samme. Heldigvis kan vi lære av hverandre, for i bunn og grunn er vi alle bare mennesker. Mennesker som trenger støtte, anerkjennelse, omsorg og trygghet.

Jeg har skrevet boken til deg som er i et parforhold og ønsker deg barn, venter på barn eller allerede har barn. Det er en bok som beskriver hva du står overfor når parforholdet plutselig utvides fra to til tre, eller flere.

Det er en bok som tilbyr deg ulike løsninger på problemstillingene som dukker opp når dere får barn og som avduker farer som kan ødelegge samholdet eller parforholdet dersom dere ikke håndterer dem.

Jeg skulle ønske jeg hadde skrevet en håndbok som dekker alles behov. En bok for alle varianter av par, med alle typer av barn, men det har jeg ikke fått til. Jeg har måttet utelate spesifikke problemstillinger knyttet til fysisk eller psykisk sykdom, rus og vold. Jeg har heller ikke med spesialtilpasset stoff for par som er donorforeldre, har vært gjennom IVF, har adoptert, er eneforsørger eller har fått barn med spesielle behov eller som rammes av sykdom. Derfor vil det være mange problemstillinger som ikke er dekket.

Jeg tror likevel boken vil kunne tilby noe som er nyttig for alle. Den bygger på allmenn forskning og teori om mennesker og parforhold.

Jeg vil også understreke at jeg forholder meg til den forskningen som foreligger, og per i dag er parforskningen stort sett gjort på heterofile par. Dermed refererer jeg en del til mann og kvinne, mor og far. Jeg er selvsagt klar over at det finnes mange samkjønnede par med barn også. I tillegg er det heller ikke alle som identifiserer seg med ett bestemt kjønn. Jeg håper likevel at boken kjennes inkluderende, at du som leser den finner de posisjoner eller atferdsmønstre du kjenner deg igjen i, uavhengig av hvilket kjønn de eventuelt er knyttet til.

✽

Småbarnsfasen er en intens og spesiell fase. Mange er redde for å gjøre feil eller for ikke å være bra nok. Jeg hører ropene om hjelp fra søvndepriverte mødre og fedre, uoppfylte forventninger, oversette parforhold og desperate drømmer:

Hvor er bruksanvisningen for par som får barn?

Barneforeldrenes romantikkmanual for dummies?

Kan noen fortelle oss hvordan vi kan beholde parforholdet selv om vi har fått barn?

Du holder mitt svar i hendene akkurat nå. Dette er min måte å hjelpe alle de forsømte kjæresteparene på, min måte å gi nytt håp til alle redde foreldre.

Når vi har det vanskelig, ønsker vi gjerne svar på hva vi skal gjøre for å få det vonde bort. Vi vil ha konkrete råd og tips. Psykologer er ikke kjent for å gi dette. I terapi jobber vi med å hjelpe personer eller par til å finne sin egen vei, finne svarene selv. Vi oppfordrer til introspeksjon, refleksjon og til å se seg selv i samspill med andre. Enkle og kortfattede råd eller tips er fattige sammenliknet med det du finner når du leter i deg selv og din egen historie. Derfor er terapi bygget opp etter prinsippet om at du skal lete etter svarene hos deg selv.

Dette er ingen terapibok. Du vil ikke få terapi her. Dette er en overlevelsesmanual. Og selv om jeg er psykolog og vanligvis ikke tilbyr «enkle løsninger», vil jeg her komme med råd, føringer og tips. Jeg vil gi så rundhåndet jeg bare klarer, helst så mye at du ikke skal ha behov for alt du leser.

Min erfaring er at småbarnsforeldre sjelden klarer å finne tid til de dypeste samtalene. Likevel brenner det gjerne heftig på dass. Da kan det være nyttig med relevant førstehjelp. Uten at det skal koste oss for mye å ta det i bruk. Samtidig trenger alle kunnskap om hvilke hendelser som kan skade parforholdet hvis det ikke kommer ytterligere medisin enn førstehjelp.

Jeg har lagt egne tanker og erfaringer fra terapirommet, og selvsagt forskning og bøker jeg har lest i forbindelse med min utdanning, til grunn for teksten. Jeg har også intervjuet både par og foreldre i arbeidet med denne boken.

Du vil finne en hovedtekst du kan følge, uthevede bokser med råd og tips til hva du kan gjøre for å få det bedre, og forslag til temaer det kan være godt å snakke om.

Er du en som ikke er så glad i bøker som denne, men likevel tror det kan stå noe nyttig her, eller har blitt påtvunget å lese den av kjæresten din, kan du muligens finne glede i Steinars alternative oppsummeringer på slutten av hvert kapittel eller kjenne deg igjen i noen av illustrasjonene.

Jeg ønsker å hjelpe det paret dere to er, med å finne veien gjennom små- og storbarnsfasen. Lose kjæresteforholdet deres trygt gjennom stormen, slik at dere kan senke skuldrene og nyte noe av det denne vidunderlige og kaotiske perioden kan by på.

✽

En sommerfugllarve forvandler seg fra larve til sommerfugl inne i sitt puppehylster. Hvis vi prøver å hjelpe den ut av hylsteret, overlever den ikke. Larven, og den kommende sommerfuglen, er avhengig av rammene hylsteret gir for å kunne utvikle seg. Får den ikke bryte ut selv, dør den. Mange tror at larven vokser seg til en sommerfugl inne i puppehylsteret, men sannheten er at larven nærmest går i oppløsning. Den faller fra hverandre og bygger seg sammen til et nytt vesen. Til en sommerfugl.1

Som nybakte foreldre sitter vi allerede inne i hylsteret. Transformasjonen er i gang. For noen begynner prosessen allerede idet graviditetstesten er positiv. For andre senere i prosessen. Uansett er parforholdet i ferd med å gå i oppløsning. Det er ikke til å unngå. Det er naturens gang. Men parforholdet er ikke ødelagt. Parforholdet faller bare fra hverandre for å oppstå i ny form. Trygt inne i hylsteret.

Denne boken er et forsøk på å gi dere den næringen og omsorgen dere trenger for selv å bryte ut av hylsteret og kokongen. For jeg tror at dere må gjøre det selv for å overleve, og først da kan vingene deres strekke seg ut i sin fulle prakt.

KORT INNPÅ FRA STEINAR

Aller først vil jeg bare si at det er Catrin som har skrevet og jobbet med denne boken. Det er hun som er hjernen bak ideen, det er hun som har kunnskapen, og det er hun som er psykologen og parterapeuten. Det er også hun som har utholdenheten og gjennomføringsevnen til å skrive bok. Faktisk så mye at hun har jobbet natt og dag med den, ja, man skulle nesten tro at dette var den nye babyen vår.

Så hvorfor skal jeg blande meg inn i dette, hva kan jeg bidra med i en bok som denne? Catrin og jeg har en teori om at de som vanligvis kjøper sånne selvhjelpsbøker som den du nå sitter med i hånden, veldig ofte er damer. Og selv om det finnes mange dårlige selvhjelpsbøker der ute, skrevet på sviktende grunnlag av forfattere med frynsete rykter, så kan vi ikke stikke under en puff at en god selvhjelpsbok, skrevet av fagfolk og eksperter, har hjulpet mange opp gjennom tidene. Men hvordan skal vi også få menn til å lese en så viktig bok som dette? For det hjelper liksom ikke at masse damer leser den hvis ikke mennene deres leser den også. Og det var derfor vi tenkte at det kunne være lurt at jeg ble involvert i prosjektet, at jeg kunne være en talsperson eller representant for barnefaren gjennom denne boka. Og siden jeg etter hvert har blitt en «kjent type», en «figur i offentligheten», eller en «kjendis» om du vil, så har en av mine oppgaver vært å gjøre denne boka tilgjengelig og tiltalende for menn også. Og tilfeldigvis og heldigvis er jeg gift med forfatteren. For en match – for en idé!

Min oppgave er fortrinnsvis å være representanten for faren i forholdet gjennom denne boken. Så altså ikke ren, kynisk markedsføring, som du kanskje tenkte da du så navnet mitt på forsiden, men snarere et smart triks for at begge i parforholdet skal klare å erverve seg noen verktøy for litt lettere å komme seg gjennom barseltiden og de første årene med barn uten å miste det nest viktigste dere har – paret deres.

Det føles litt rart å være ufaglært medforfatter av en selvhjelpsbok for nybakte foreldre. Catrin har jo empirien, utdanningen og bøttevis av erfaring fra terapirommet for å kunne skrive noe fornuftig om dette temaet. Jeg må på min side basere meg på fornuften, min erfaring som far og kjæreste og det jeg husker fra mine to runder med småbarnsliv. Og selvfølgelig samtaler og diskusjoner Catrin og jeg har hatt under tilblivelsen av denne boka. Jeg er ikke coach, jeg vil ikke være coach, jeg kommer aldri til å bli coach. Til det har jeg for mye respekt for folk som faktisk kan noe. Alt jeg kommer med i denne boka, er basert på mine egne erfaringer som forelder til fire barn – i skrivende stund en gutt på fem og tre jenter på henholdsvis 11, 14 og 16 år. Og selvfølgelig et tidligere samlivsbrudd med barn involvert. Og ti år med Catrin som kjæreste, kone, mor og bonusmor. Drøssevis av erfaring, altså, men jeg er ingen ekspert. Men som en eller annen politiker – sannsynligvis fra Fremskrittspartiet – en gang sa: Livets skole er den viktigste utdanninga du kan ha. Jeg er jo ikke nødvendigvis helt enig i det, men det er det jeg har. I tillegg til en 46 år gammel manns selvtillit og 13 års skolegang (dumpa ett år på videregående).

Mitt forhold til selvhjelpsbøker er nærmest ikke-eksisterende, bortsett fra én. Rett før jeg skulle få mitt første barn, følte jeg meg såpass utpå glattisen at jeg gikk til innkjøp av boka Verdens beste pappa av Per Asbjørn Risnes jr. For første gang i livet følte jeg at det var alvor, og at jeg ikke kunne surfe gjennom graviditet, fødsel og småbarnsliv som jeg hadde gjort frem til da. Jeg hadde nok i utgangspunktet «ja, ja, unger har blitt født i titusener av år, hvor tricky kan det være»-holdningen. Men da det nærmet seg fødsel, fikk jeg småpanikk – shit, hva forventes egentlig av meg? Hvilket behov har egentlig mor? Hva er Isofix? Hvilken vei tørker man bæsjen på en jentebaby? Sånne ting. Jeg må si at den oversiktlige boka til Risnes langt på vei hjalp meg til å bli litt tryggere i rollen som nybakt pappa. Men selv om jeg nå hadde blitt litt bedre forberedt på hvordan det var å skulle bli far, sa ikke boka så mye om hvordan man skulle forbli et kjærestepar oppi det hele, og det gikk som det gikk, og det ble slutt med hun jeg har mitt første barn med. Det var en veldig kjip opplevelse å ikke skulle se barnet sitt hver dag, delt omsorg, mye drama. Og selv om jeg er ganske sikker på at forholdet til min eks ville ha røket uansett på et tidspunkt, så hjalp det ikke at vi ikke hadde noen verktøy som kunne hjelpe oss som par gjennom denne slitsomme perioden da barnet var lite. Og helt ærlig og på ekte: Par trenger hjelp, og i hvert fall etter at de har blitt foreldre. Jeg håper denne boka kan bli for par det Verdens beste pappa var for meg som far.

Det var dessverre ikke jeg som kom på den geniale tittelen Fra ligging til legging. Det var en kollega av Catrin; Tonje heter hun. Men selv om jeg ikke fant det på, kan jeg i hvert fall skilte med at jeg bejaet tittelen såpass mye at det var den det ble. Og forlag som lever av å selge bøker, er jo ikke fremmed for litt frekke og lettselgelige titler – og ikke du heller, for se! Du har jo kjøpt boka!

Og så er jo tittelen et litt harry, men catchy ordspill – og det er det mange menn som liker. Så min rolle i denne boka er å oppsummere litt det Catrin har utdypet, sånn at man(n) ikke nødvendigvis trenger å lese alt, men at boka kan brukes litt som et slags oppslagsverk når du er trøtt og ungen skriker og du egentlig bare vil sove.

«Jeg liker å pule og sove og le» synger Helge Gaarder i den gamle punkgruppa Kjøtt i låta «Primitiv». Jeg vet ikke om han noen gang fikk barn, og han døde altfor tidlig, bare 50 år gammel. Men jeg er sikker på at hvis han fikk barn, forsto han fort at han ikke bare kunne holde på med sine favorittaktivteter. Hvem liker ikke å pule og sove og le? Jeg slenger på lesing, se på tv-serier og gaming også.

Men livet blir dessverre og heldigvis aldri det samme etter at man får barn. Jeg sier dessverre fordi du i det minuttet graviditetstesten viser to blå streker, vil oppleve at livet som du kjenner det er over. Da broren min fortalte meg at han og kona hadde bestemt seg for få sitt tredje barn, reagerte jeg med: «Oh, shit, tre unger, du. Er du klar for det?» Da sa han noe som fikk meg til å tenke: «Hva annet skal man egentlig drive med?» Og det er jo for så vidt sant. Det får være måte på hvor mye tid man skal bruke på seg selv, hvor mye tid man faktisk trenger Malene eller sammen med en partner. Hvor mange middager på restaurant, hvor mange ferier til storbyer, hvor mye tid til å pleie kjærligheten kan man klare gjennom et helt liv? Jeg sier ikke at barnløse, enten frivillige eller ufrivillige, ikke kan leve et fullverdig liv, men de har jo aldri fått oppleve å holde sin nyfødte sønn eller datter i hendene og bli hodestups forelska fra første stund. Muligens litt kynisk å si, men fy fader, de barnløse har jaggu gått glipp av noe. De som ikke ønsker eller ikke kan få barn, leser jo mest sannsynlig ikke denne boka heller. Litt sånn som å lage humor på døves bekostning på radio (hvis du er hørselshemmet, kan jeg forsikre deg om at det ikke er så mye av det lenger, altså).

Med komikerbrillene på må jeg si at jeg synes det aller første Catrin skriver i det første kapitlet, «Du tror du skal føde et barn, men du føder en hel familie», er relativt vulgært. Det første bildet jeg fikk i hodet, er en fødende kvinne som presser ut unger, onkler og tanter og besteforeldre. Jeg må innrømme at jeg har vanskelig for å bli kvitt bildet av en godt voksen mann som klemmes ut og legges slimete, naken og skrikende på mors bryst. Men jeg skjønner jo poenget. Og det er litt sånn tilnærming jeg skal prøve å ha til temaene Catrin skriver om, litt fra siden, liksom. Håper jo du som far og mann leser hele boka, for det er mye nyttig å lære – og du skal jo være litt mer hjemme fremover uansett. For når du får barn, blir alt annerledes, også parforholdet. Det er som en IKEA-hylle uten bruksanvisningen. Her er bruksanvisningen. Velkommen til det nye livet!

✽

FØRSTE KAPITTEL

✽

DET ALLER VIKTIGSTE FOR
Å LYKKES I PARFORHOLDET

Før jeg går inn på hva par strever med når de får barn, og måter vi kan løse problemene på, vil jeg presentere to ferdigheter. Disse peker seg ut når forskere skal oppsummere hva par som har det bra, er gode til.2 Jeg vil påstå at de er de viktigste ingrediensene i et godt parforhold.

Den første ferdigheten er å gyldiggjøre følelsene til kjæresten din, noe som sørger for at hen føler seg sett, kompetent og trygg. Den andre ferdigheten er å gjenopprette kontakt, eller reparere, når noe er blitt vondt eller vanskelig mellom dere. Jeg synes det gir godt håp at det er ferdigheter, og ikke egenskaper eller personlighetstrekk, som er det sentrale. Det er altså snakk om noe vi alle kan lære oss, noe vi kan øve oss på. Og det fine er at du ikke trenger noe annet enn det som allerede er inne i deg for å få det til. Alle kan klare det.

Mennesket er konstruert for å få barn. Vi har innebygde alarmsystemer og nedarvede verdier og holdninger som sørger for at vi kan få til oppgaven. Det er selvsagt ingen definitiv mal for dette – det finnes ikke bare én riktig måte å være familie, foreldre eller par på. Men som mennesker har vi grunnleggende behov som trenger å dekkes, dersom vi skal overleve og trives. Noen av disse behovene hører parforholdet til, og det er disse jeg vil belyse i denne boken.

Behovene er knyttet til viktige motivasjonssystem som holder parforholdet sammen, nemlig tilhørighet, identitet og attraksjon. Vi trenger trygghet, nærhet, god selvfølelse, mestring, beundring og positive følelser. Dermed søker vi noen å høre til, leter etter noen som kommer når vi trenger det, noen som skjønner hvem vi er, som verdsetter oss og liker å være sammen med oss.

Et godt parforhold er styrt av attraksjon og begeistring.3 Vi trenger å være spesiell for noen, at denne ene personen er interessert i oss, vil være med oss, og at vi vekker glede, begeistring og begjær hos vedkommende.

Selv om dette er behov vi som oftest ønsker å tilfredsstille hos kjæresten vår, er alle disse behovene mer eller mindre truet under småbarnsfasen. De fleste har ikke kapasitet til å møte den andre som vi vil. Vi snubler, glemmer, er overveldet, og i vår desperasjon er vi mer opptatt av alt vi selv mangler enn av hva vi kan gjøre for partneren vår.

Målet med å møte partnerens emosjonelle behov er ikke å løse problemet eller ta bort det vonde, men å vise at vi aksepterer behovet, tåler vedkommendes smerte, forstår hvor den kommer fra, og er villige til å gi den emosjonelle støtten hen trenger for at behovet skal bli dekket. Klarer vi å være sammen med partneren i de vonde følelsene, gyldiggjøre dem uten å blande oss for mye inn i dem, vil det bli tydelig dersom partneren trenger ytterligere hjelp i form av støtte eller konkrete løsninger. Hvis vi i tillegg øver oss på å reparere når noe har blitt dumt, begynner vi å bli godt rustet for livet.

I dette kapitlet skal jeg forklare nærmere hva det betyr å gyldiggjøre andres følelser, og jeg skal vise hvordan vi kan gjøre det. Jeg vil også beskrive hva som ligger i en god reparasjon, og vise hvordan vi kan å si unnskyld på en ektefølt måte.

GYLDIGGJØRE FØLELSER

Noe av det verste som finnes, er å ikke bli tatt på alvor. Når vi blir bagatellisert, misforstått eller tatt for gitt, reiser vi bust. Det gjør vondt, og det rammer selvbildet vårt. Er jeg viktig for deg? Kjenner du meg? Vet du hva jeg trenger? Ser du meg?

Jeg vet ikke hvordan du reagerer, men noen blir tydelig lei seg, eller trekker seg stille tilbake, kanskje surmuler de. Andre skyter fra hofta, blir kritiske eller argumenterende. Her er det selvsagt mange reaksjoner. Poenget er at når vi ikke opplever å bli tatt på alvor i parforholdet, fungerer det som gift.

Vi tar oss nær av det kjæresten vår sier, gjør eller ikke gjør på en annen måte enn med andre, og når det blir vanskelig, kjenner vi oss alle til en viss grad alene. Det er som om en eksistensiell angst eller ensomhet vekkes i oss. Er vi ikke sammen om dette likevel?

Det er dessverre ikke til å unngå at vi bommer eller misforstår hverandre, men vi kan øve oss på å gyldiggjøre (eller validere, som psykologer gjerne kaller det) og forstå den andres følelser, istedenfor å prøve å fjerne dem, bagatellisere eller forsøke å løse det vi anser som et problem.

Eksempel på gyldiggjøring

Kjæresten: «Jeg hater jobben, det er ingen jeg kan prate med der, og jeg får ikke til en dritt.»

Du:

Med et fjes og en stemme som viser at du bryr deg: «Æsj, høres ut som om du har hatt en drittdag. Så vondt, jeg skulle ønske du ikke hadde det sånn.» Eller: «Duuuuu, så utrolig vondt. Fader, så slitsomt for deg.»

Tålmodighet: Prøv å bare være i det vanskelige sammen med kjæresten din. Lytt og prøv å forstå det hen sier.

Løsning eller hjelp: Hvis du ser at det er nødvendig eller hvis ingenting endrer seg i kjæresten når du validerer, kan du enten prøve å gi hen det du tror hen trenger, eller spørre om det er noe du kan gjøre. Poenget er at løsningene eller hjelpen må komme etter at du har gyldiggjort følelsene. Forsøk med trøstende ord som «Jeg blir så sint på kollegaene dine, du er jo helt fantastisk!» eller «Jeg vil så gjerne ta det vonde bort, er det noe jeg kan gjøre?» Eller løsninger som «Når du har hatt en sånn dag, synes jeg vi skal gjøre noe hyggelig!» eller «Nå vil jeg så gjerne gi deg en klem!».

Du trenger selvsagt ikke bruke disse ordene, men du skal prøve å vise at du hører og skjønner hva kjæresten din sier før du gjør noe annet. Anstrenge deg for å sette deg inn i hvordan hen har det, og for å forstå hvorfor vedkommende føler det som hen gjør i akkurat denne situasjonen. Gi støtte, selv om partneren din håndterer det vanskelige annerledes enn du ville gjort selv. Begynner du å løse eller avlede med komplimenter eller liknende for fort, kan den som er opprørt oppleve å bli bagatellisert eller ugyldiggjort. For selv om du i utgangspunktet sier noe hyggelig, kan det kjennes som om du forteller vedkommende at hen egentlig burde følt eller gjort noe annet enn det som er tilfelle.

Eksempel på bagatellisering:

«Jo da, du er jo så flink! Ikke vær lei deg for dette, det er ikke berettiget kritikk.»

Eksempel på løsningsfokus:

«Det ordner seg sikkert, kanskje du skal be med noen kollegaer ut på et glass?»

Eksempel på avledning:

«Jeg synes du skal tenke på det du får til. Du fikk jo masse skryt for rapporten du leverte forrige uke.»

Jeg lover deg at livet vil bli bedre dersom dere begge øver på ferdigheten å gyldiggjøre den andres følelser. For gyldiggjøring, eller validering, øker nærheten, intimiteten, gleden, begjæret og humoren4 mellom oss. I tillegg gir det oss bedre helse.5 Så selv om det kanskje kan virke rart eller uvant, vil du erfare at dette er et av verdens beste verktøy for smidig og konstruktiv dialog. I all type kommunikasjon.

Snakk om dette

Prøv å finne eksempler på episoder hvor dere har følt dere oversett, misforstått eller bagatellisert av den andre. Gjør det uten å klandre, hold deg til dine egne følelser og ikke den andres intensjoner.

Fortell hvordan den andre kan vise respekt eller trøste deg på en måte du liker.

Gjør dette

Øv dere sammen på hvordan en gyldiggjøring kan høres ut. Lag en enkel setning hvor du forteller den andre om en følelse du har. Den andre prøver å gyldiggjøre følelsen. Bytt roller og prøv med forskjellige følelser.

Selv om det føles merkelig, prøv likevel å validere/gyldiggjøre den andre minst én gang om dagen.

Skryt av hverandres innsats. Dette er en lagøvelse, ikke en konkurranse.

Å REPARERE OG GJENOPPRETTE KONTAKT

Når det har blitt dumt, er dårlig stemning eller kjennes ekkelt i parforholdet, har som oftest én såret den andre, eller begge såret hverandre. Det trenger ikke bety at skaden er stor eller at det holder på å bli slutt. Men det er som om kontakten mellom partene er brutt for en stund, eller blitt litt ødelagt. Ingen tåler særlig godt å være avkoblet over tid, eller utsettes for stadige brudd, uten at dette repareres. Altfor mye oppsamlet surr og gørr gjør at par går fra hverandre. Derfor skal vi reparere, eller gjenopprette kontakt, jevnlig og oftere enn vi kanskje tror.

Denne ferdigheten handler om å ta ansvar for sin del av det som ble vondt. Er det vanskelig å skjønne hva du har gjort, kan du likevel akseptere, eller gyldiggjøre, at partneren har det vondt.

Eksempel på hvordan dere gjenoppretter kontakt på en fredelig måte, uten klandring

Hvis du ikke helt vet hva du har gjort

«Nå ble det dumt. Jeg er lei meg for at jeg såret deg.»

«Nå ble det dumt. Jeg skjønner ikke hva som skjedde, men jeg vet at du ble lei deg. Unnskyld for at jeg skuffet deg.»

«Nå ble det sånn som dette igjen. Vi skal finne ut av hva som skjedde, jeg vil bare at du skal vite at jeg er veldig glad i deg og hater når det er ekkelt sånn som nå.»

Hvis du vet hvorfor kjæresten er opprørt

«Unnskyld, jeg skulle ikke ha sagt det jeg gjorde. Det var urettferdig. Unnskyld for at jeg såret deg.»

«Nå ble det dumt. Unnskyld, jeg skulle ikke vært så sint. Jeg vet du blir lei deg og redd av det. Det var dumt av meg, unnskyld.»

Dette er eksempler på initiativ til reparasjon. Det kan være vanskelig å si unnskyld selv når du er enig i at du har gjort noe galt, eller skjønner hvorfor den andre er lei seg eller sint. Men det er enda vanskeligere å si unnskyld når du synes kjæresten din overreagerer, når du ikke forstår hva som er problemet, eller når du vet at du hadde gode intensjoner.

Så kommer det du sikkert venter deg: Du skal si unnskyld og reparere likevel.

Hvis du øver deg på å se det fra kjærestens perspektiv, kjenne igjen når hen er lei seg eller opprørt, vil alt bli lettere. Du trenger ikke være enig i skaden, du trenger bare å ta inn over deg at noe ble dumt for den andre.

Intensjonene eller grunnene til at du handlet som du gjorde, er ikke viktige enda. De skal du få snakke om senere. Først skal du gjenopprette kontakten, vise at du kommer med en utstrakt hånd, og at dere dypest sett er på lag.

Jeg har sett mange forsøk på reparasjoner blant venner, på film, i terapirommet eller i media. Det er lett å se når intensjonen er ektefølt og inderlig, men likevel er det påfallende hvor ofte reparasjonen eller unnskyldningen slår beina under seg selv. Det begynner så bra, og så sniker det seg inn et ord som ødelegger alt sammen: «Men». Det lille ordet fjerner oppmerksomheten fra alt som tidligere er sagt. Mottager sitter bare igjen med at det som sies etter «men», er det egentlige budskapet.

Eksempler på hvordan «men» kan ødelegge

«Jeg er lei meg for at jeg kom for sent, men jeg satt i en viktig telefon. Unnskyld.»

«Nå ble det skikkelig dumt. Unnskyld for at jeg skrek til deg. Men jeg er så utrolig sliten.»

Når unnskyldningen plutselig handler om bortforklaringer eller legitimeringer av hvorfor personen gjorde som hen gjorde, sier det seg selv at reparasjonen faller bort. Da handler det ikke om å forstå, eller ta inn over seg, hvordan det ble vondt for den andre. Resultatet er at ingen, eller lite, kontakt gjenopprettes.

Dropp forklaringene. Dem kan du ta senere. For det er oppklarende å snakke om hvorfor noe ble som det ble, men det er forstyrrende når det er blandet inn i unnskyldningen. Mest sannsynlig vet kjæresten din at du ikke prøver å såre eller være vanskelig med vilje. En ren unnskyldning som mest sannsynlig lander som en reparasjon, kan være:

«Jeg er lei meg for at jeg kom for sent, for jeg vet du har stresset med å få middagen ferdig i tide. Unnskyld.»

«Nå ble det skikkelig dumt. Unnskyld for at jeg skrek til deg, jeg vet jo hvor skremmende du synes det er.»

Hvis du klarer å holde unnskyldningen entydig, bære ansvaret for det vonde, har den sårede part ofte behov for selv å løfte frem dine gode intensjoner eller ta ansvar for sin part av det dumme:

«Tusen takk. Jeg skjønner at du ikke kom for sent med vilje, du har så mye på jobben nå. Skjønner det, altså.»

«Takk for at du sier det, da kjennes det mye bedre. Vet jo at du ikke prøver å skremme meg. Skjønner også at du ble sint på meg, jeg var jo ganske provoserende, egentlig.»

Snakk om dette

Hvordan sier dere unnskyld eller reparerer i dag?

Fortell om tradisjonen for unnskyldninger og reparasjoner i ditt barndomshjem. Var det noe som ble gjort? Var det forventet av noen, men ikke av alle?

Hva kan hindre deg i å tørre å ta initiativ til å reparere, eller si unnskyld?

Gjør dette

Kutt ut ordet «men» i reparasjoner og unnskyldninger. Bruk «fordi» eller «for» i stedet. Det vil gi tyngde til reparasjonen og vise at du forstår hva du sier unnskyld for.

Disse ferdighetene vil du få bruk for gjennom hele boken. Noen ganger skriver jeg det eksplisitt, andre ganger er de mer implisitt bakt inn i oppgaver, refleksjoner eller verktøy. Men du kommer til å kjenne dem igjen, og jeg håper du benytter anledningen til å øve, og at du finner din naturlige måte å bruke dem på.