© 2022 J.M. Stenersens Forlag AS

Illustrasjoner: Nikoline Svergja

Omslagsdesign: Terese Moe Leiner

Omslagsbilder: Petter Furuseth

Sats og e-bok: akzidenz as | Dag Brekke

ISBN: 978-82-7201-766-7

J.M. Stenersens Forlag

Tordenskiolds gate 2

0160 Oslo

www.jms.no

post@jms.no

Materialet er vernet etter åndsverkloven. Uten uttrykkelig samtykke er eksemplarfremstilling bare tillatt når det er hjemlet i lov eller avtale med Kopinor (www.kopinor.no).

Tilegnet

Meister Eckhart 1260−1327

Robert Samuel (Bob) Moore 1928–2008

Sverre Myskja Sagehaug 2022–

Forord

DENNE BOKA ER et kjærlighetsbarn. Lenge før jeg tenkte at jeg noensinne kunne skrive bøker selv, prøvde jeg å forme ut tankene som sprang ut av møtepunktet mellom språk og stillhet som jeg erfarte i mine meditasjoner. Disse tankene har fått modne gjennom flere tiår, til de finner sin form i og mellom linjene i Meditasjon – veien til deg selv.

Hovedkildene er min egen opplæring og praksis, men også mine erfaringer med å lære bort meditasjon til rundt ti tusen mennesker helt fra 1988 og fram til i dag. Mange av disse har jeg fulgt gjennom lang tid, systematisert gjennom arbeidet mitt ved Senter for livshjelp, som jeg har bygget opp og drevet sammen med min kone Reidun og andre gode medarbeidere. Det har blitt mange kurs etter hvert, og vi har også bygget opp utdanningsforløp i enhetsterapi og mestringsmedisin (2005–) samt meditasjonslærerutdanning (2021–).

Jeg har studert meditasjon siden ungdomsårene. I perioden 1978–1998 fulgte jeg et intensivt utdanningsforløp hos den irske meditasjonslæreren Bob Moore, bosatt i Danmark. Opplæringen var erfaringsbasert og muntlig, og ga en annen vinkling til erkjennelse enn den medisinske universitetsutdanningen fra Bergen og Trondheim – en spennende brytning som jeg særlig fikk utforske i Bob Moores internasjonale legegruppe i årene 1985–1997.

Jeg har hele tiden koblet disse erfaringene opp mot andres erfaringer innen fagfeltet, gjennom faglitteratur, bøker, kurs og kongresser. Du vil finne mine viktigste kilder i sluttnotene og litteraturlisten. Innholdet i dette manuset har jeg for øvrig skrevet på siden 80-tallet. At boka kommer ut først nå, skyldes blant annet at det nå har blitt mulig å koble mine egne og kursdeltakeres erfaringer opp mot den nyeste nevroforskningen. Slik sett nærmer vi oss en meditasjonsvitenskap som kan hjelpe til med å løse utfordringer i samfunnet, nå og framover (se del 5).

Min intensjon er at denne boka skal kunne bidra til å vise hvordan meditasjon kan bli en kraft til positive endringer. Målet med boka er å kunne gi deg en innsikt som hjelper deg å bygge livet ditt i retning av helse, glede, klarhet, tilfredshet, medfølelse og indre fred. Jeg ønsker å nå alt fra nybegynnere til erfarne og vise verktøy som kan tilpasses ulike og skiftende livssituasjoner og behov. Det er mange øvelser underveis, men husk: ett skritt av gangen! Bestem deg gjerne innledningsvis for hvor mye tid du kan sette av, og når på dagen. Jeg anbefaler et basisrepertoar som du prøver å gjennomføre daglig, om du så bare har fem minutter. Når du velger å gå helt og fullt inn i meditasjon, vil jeg anbefale 20−30 minutter sittende meditasjon, supplert med punktmeditasjoner gjennom dagen, sittende, liggende, gående, stående, løpende, slik at du kan bygge opp fleksible rutiner.

De fleste jeg kjenner, lever et liv der hver dag kan by på overraskelser og nye utfordringer. Min erfaring er at de som hopper av meditasjon gjør det når «det blir for mye for meg», ikke fordi de mister troen på meditasjon. Sørg derfor for å ha en god plan B for dager der du har for mye. Et eksempel er fem minutters langsom pust de dagene du ikke får til en full meditasjon. Når du logger av, er det nemlig erfaringsmessig tyngre å komme i gang igjen!

Vær tålmodig i begynnelsen: Ofte tar det to−tre uker før du begynner å merke at du kommer inn i det, og to−tre måneder før du begynner å merke forandringer som mindre tankesurr og økt kroppslig ro.

Jeg har lagt opp boka slik at det skal være lett å komme i gang og bygge opp viten og erfaring gradvis. Start gjerne med tankeøvelsene og suppler dem med daglig trening i gående, stående og liggende meditasjon. Bruk de små lommene i hverdagen som noen av oss fyller med mobiltelefonen. Bygg opp en sittende praksis med å trene ferdighetene i del 2. Jeg legger vekt på at tankeøvelsene og ferdighetene skal være utgangspunktet, fordi du slik vil kunne skolere sinnet slik at det blir lettere å overvinne tankesurr og komme inn i meditasjonens dypere stadier. Opplegget bygger på systematisk erfaring – det viktigste er at du bygger opp en praksis som er overkommelig. Slik kan du etablere en livslang relasjon til dypet i deg selv og andre. Klarer du å holde en jevn praksis i to−tre år, har jeg gang på gang vært vitne til at meditasjonen blir en varig del av livet, en hjørnestein og veileder.

Oppmerksomhet er knapphetsgodet i den digitale tidsalderen. Å kunne styre oppmerksomhet og filtrere informasjon vil bli sentrale ferdigheter i tiden som kommer. Jeg håper derfor at denne boka kan bidra til at meditasjon blir et verktøy for alle: En hjelp til å mestre utfordringene i det moderne samfunnet og finne det som er holdbart og virkelig i en omskiftelig verden. Materialet jeg presenterer, er en levd og erfart syntese av tidløse tradisjoner og ny nevroforskning. Å få tilgang til kraften i metodene du får lære i boka, er en daglig glede og støtte i mitt liv. Verktøyene jeg drømte om i ungdommen – nå er de her, i en form som enhver kan bruke! Jeg håper jeg klarer å formidle dybden og verdien i meditasjon, det vi kan formidle i ord, og det som vi bare kan erfare. Jeg håper at vi sammen kan bidra til en folkebevegelse inn i dypet av våre muligheter, der stillhet og radikal evne til å lytte kan prege hverdagen og lede oss inn i den framtiden vi søker og trenger.

Innledning

Reise uten ankomst

«SKAL VI DRA opp til toppen? Det er snart solnedgang.» En stemme bryter den øredøvende stillheten. Jeg nikker og ser rundt meg på de andre i gruppen, som reiser seg, noen langsomt, som ut av en transe. Andre spretter opp, en av kroppene er som en springfjær, utålmodig etter neste eventyr. Vi befinner oss utenfor en småby i USA der jeg er utvekslingsstudent. Det er året etter Woodstock, og jeg slenger meg med på det meste, med en indre drivkraft: å forstå hva som driver oss mennesker, hva vi tror på, og hva som er verdt å tro på. Kvekerne, som jeg er sammen med i kveld, har sin særegne gudstjeneste. Den består av stillhet, og deretter mer stillhet.

Menneskene som nå reiser seg, kommuniserer med små nikk, et og annet smil. Vårt tause møte preger oss fortsatt. Alle nøler med å bryte den vare stemningen. Det er som om stunden vi har tilbrakt sammen, har vevd skjøre og vakre tråder mellom oss, en skatt vi må hegne om. Ordene er få og varsomme, nesten nølende. De andre deltakerne er i all hovedsak ukjente for meg. Men etter å ha møtt dem i stillhet en time, stort sett med lukkede øyne, føler jeg likevel på et underlig vis at jeg kjenner dem. Noe nært og avstandsløst har vokst fram mellom oss, en opplevelse av nærvær som vanskelig kan beskrives.

Vi drar opp til toppen av fjellet like ved. Der er det en rasteplass som gir et vidt utsyn over daler og åser. Over fjellkjeden i det fjerne er sollyset fortsatt flommende. Vi har god tid til å sette oss til rette og ta inn et panorama som gjør alt annet overflødig. Jeg merker at noe skjer: Det ytre landskapet tar over mitt indre landskap, det som til daglig er så fylt av usikkerhet og bekymring, urolige tanker blandet med merkelige signaler fra kroppen, et språk jeg ikke er i stand til å tolke.

Nå legger alt dette seg til ro, og det gylne og bleklilla sollyset som ligger over horisonten, fyller meg. Jeg betrakter ikke lenger solnedgangen utenfra, den utspiller seg inni meg. Det er like mye et kroppslig som et visuelt fenomen, som om det nå er solnedgangen som ser på meg og ikke omvendt. Jeg møter solnedgangen med en stillhet som vokser og blir stadig dypere, som om den tar over min opplevelse av meg selv, av hvem jeg er. Denne stillheten drukner etter hvert min opplevelse av å være i kroppen, eller å være en kropp. Deretter forsvinner opplevelsen av tanker og sinn. Opplevelsen av å være et «jeg» har gått over i noe annet. Dette «noe» som fortsatt eksisterer, er ikke bare i meg, det er ikke bare et jeg som tenker og sanser. Det samme «noe» viser seg i sola, på himmelen, i fjelltoppene, i landskapet, i de andre rundt meg. Det finnes ingen skillelinjer lenger, ingen jeg og de andre. Det finnes heller ingen steder der dette «noe» som står igjen, ikke er.

I det samme øyeblikket blir jeg fylt av en visshet:

Dette er sant og vil alltid være sant. Dette er den egentlige virkeligheten.

Denne vissheten var ikke en påstand, ikke et dogme, men noe som vevet seg gjennom alt «jeg» er. All fortid, all framtid strømmet inn i dette øyeblikket, som om alt jeg noen gang har levd, alt som måtte vente meg i det livet jeg ennå har foran meg, foldet seg ut fra denne stunden. En annen visshet steg også fram:

Alt finnes i dette øyeblikket. Noe annet finnes ikke.

Jeg sa ikke noe om min opplevelse til de andre i kretsen. Derfor vet jeg ikke om de erfarte noe lignende som meg, eller om de snarere tenkte på mer trivielle ting som middagsmat eller politikk. Men blikkene vi vekslet da vi skilte lag, tydet på at det var noe her som vi delte, at vi gjennom vår stund sammen hadde oppnådd en felles viten.

Dagene gikk, tiden gikk, og det skulle faktisk gå mange år før jeg fortalte noen om det jeg hadde opplevd. Denne opplevelsen er likevel ikke et minne jeg har lagt bak meg, den har forblitt en streng som står og dirrer et sted i det uendelige feltet jeg kaller sinnet mitt. Noen ganger kommer jeg så nær at strengen blir slått an. Da er livet fullverdig, fylt og verdig. Andre ganger tar livet meg av gårde på ville veier, inn i tilstander som bekymring eller selvrettferdighet. Av og til blir det for mye av ytre oppgaver som holder meg fast på god avstand til denne indre strengen. Da mangler livet denne grunntonen og blir på sitt vis meningsløst, fordi det som kan gi mening, er borte. I slike stunder er jeg langt unna den sinnstilstanden jeg opplevde i solnedgangen på fjelltoppen.

Da er meditasjonen min beste venn og hjelper for å finne tilbake til meg selv som den jeg trenger å være, på samme tid lege, psykolog, prest og håndverker. I hverdagen kan verktøyene jeg bruker, variere. De former seg etter øyeblikkets behov. Noen ganger bruker jeg metodene jeg har lært, dem du vil lære om i denne boka, men stadig oftere er det som om noe stiger opp fra dypet, en indre fornemmelse av hva øyeblikket krever. Denne fornemmelsen bestemmer da meditasjonens uttrykk.

Når jeg holder meditasjonskurs, kan denne endringen ut fra øyeblikkets behov være utfordrende. Deltakere ber meg gjerne om følgende: «Vær tydelig! Vis hva vi skal gjøre, trinn for trinn.» Og jeg prøver, det skal jeg ha. Men ofte stiger det altså fram en følelse av noe annet vi trenger, skapt i øyeblikket. Denne intuisjonen former ut en annen metode, skapt i, av og for det som skjer akkurat nå. Dette er min vitenskapelige utfordring: Hvordan kan vi måle og standardisere det unike, som bare skjer i øyeblikket? Jeg kan i det minste prøve å favne og forene både det konkrete og det ordløse, så godt jeg er i stand til. Det handler om å framstille meditasjon enkelt og klart for andre mennesker, samtidig som det vi bare kan leve og oppleve, kommer fram.

Opplevelsen i solnedgangen er noe av det som gir meg visshet i en verden der det meste er usikkert, et ståsted midt i det forgjengelige som preger mye av hverdagen. For meg er meditasjon veien tilbake til det som er virkelig, til det som gjør livet verdt å elske, slåss for, leve. I konflikter jeg har vært i senere i livet, har jeg aldri klart å holde på fiendebilder over tid eller bære nag til andre i årevis, uansett hvor sterk konflikten har vært. Opplevelsen av at vi er ett, under det hele, er så sterk at den før eller siden (helst før) trenger gjennom og løser opp polariseringen. Ikke fordi vi kommer til enighet, men fordi selve motsetningen framstår som så liten eller absurd at den ikke klarer å opprettholde sin eksistens.

Episoden jeg har delt med deg, er med andre ord en markør, et orienteringspunkt som jeg kan bruke i hverdagen. Jeg lever et liv som de fleste, med travle dager, gleder og sorger, hver dag med sine utfordringer og muligheter. Opplevelsen på fjelltoppen har ikke fritatt meg fra sårbarhet, men min daglige meditasjonspraksis er min venn i nøden, en vei tilbake til kjernen når jeg mister fotfestet, en vei fram til dit jeg vet jeg må nå, når jeg mister motet. Meditasjon er det beste som har skjedd meg. Det har gitt meg en bro inn til det som er virkelig, det som varer, det som er verdt å vie et liv til. Slik blir mitt lille liv mettet av mening.

Derfor skriver jeg denne boka, i vissheten om at det samme kan skje for deg. Vi lever i en tid preget av uro og utrygghet for mange, der det meste stadig skifter. Jeg er sikker på at meditasjon vil kunne gi deg en grunnvoll som aldri svikter deg.

Nå lurer du kanskje på hva meditasjon egentlig er, og ikke minst hvordan du kan praktisere meditasjon med størst mulig utbytte, hele livet gjennom. Da er du på rett sted. Velkommen inn!

Kapittel 1
Hva er meditasjon?

MIN OPPFATNING ER at vi alle mediterer. Vårt nyfødte barnebarn Sverre ligger fredelig etter et måltid morsmelk, med halvlukkede øyne. Å møte blikket hans og være rundt ham i slike stunder er en meditasjon i seg selv. De siste timers avskjed med min far var å gå inn i meditative rom av fred, forsoning og forløsning – en forening som var uoppnåelig i hverdagens møter. Meditasjon åpner skilleveggene mellom oss og gir en radikal mulighet til å møte, se og forstå oss selv, og de andre. Andre mennesker, dyr og naturens elementer blir da tilgjengelige, på en måte som er lukket for vår hverdagsbevissthet. Å meditere er å legge av seg det som hindrer oss i å nå dypet i oss selv − en vei til det som varer, det som var, er og blir. Fruktene av meditasjon er innsikt, glede og takknemlighet.

I min ungdom var meditasjon noe mystisk. Hvis du gikk inn i meditasjon, mente noen du ville bli psykotisk, andre at du ville bli tatt av en sekt. De politiske snakket foraktelig om navlebeskuelse, en selvopptatt flukt fra de politiske utfordringene og kampen for folket. Det var i det hele tatt få tilbud, lite kunnskap og mange fordommer.

I dag er meditasjon tilsynelatende overalt. Det finnes en flom av tilbud, teknikker med ulike merkelapper og en vrimmel av løfter om hva meditasjon kan gjøre for deg. Meditasjon blir omfavnet av ulike grupper, fra de religiøst troende til de vitenskapelig orienterte. Fra å ha vært for «de alternative» fenger meditasjon toppledere i næringslivet, lærere, sykepleiere, småbarnsforeldre, pensjonister, tenåringer. De har alle ulike grunner til å oppsøke kunnskapen om meditasjon og til å lære seg praksisen, noe som gjør at meditasjon i tiden framover vil favne dypt og bredt.

Mitt håp er at meditasjonens verktøy kan utvikle seg til å bli en universalnøkkel for å forstå mennesket og hjelpe det til å mestre sitt liv i en tid der det meste forandrer seg raskere og raskere. For meg er meditasjon å forankre seg i noe tidløst, midt i tidsklemma, og jeg tror det kan bli det samme for deg.

Å definere meditasjon

Men hva er meditasjon? Selve begrepet kommer fra det latinske ordet meditatum, som betyr «å tenke over», å gå i dybden i tankene og i det indre livet. Uttrykket ble først beskrevet av munken Guigo II på 1100-tallet.1 Det er interessant at den moderne meditasjonsforskningen har kommet fram til lignende nøkkelbegreper som Guigo: fokus, oppmerksomhet og fordypning. Det kan derfor være nyttig å se på en inndeling hentet fra ulike profilerte forskere innen meditasjonsfeltet. Disse har delt de mange ulike meditasjonsformene inn i noen grunnleggende kategorier:2

1. Fokus (samlet oppmerksomhet)3

2. Ledig nærvær (åpen oppmerksomhet)4

3. Medfølelse (loving kindness)5

Noen forskere legger til:

4. Fordypning6

5. Overskridelse7

Mystikernes litteratur (og min egen erfaring) gir dessuten grunnlag for å legge til stadier i dypere meditasjon:

6. Enhet (non-dual-meditasjon)8

7. Neti-neti – det som ikke kan beskrives9

I de kommende kapitlene vil du få lære mer om disse stadiene.

Jeg opplever imidlertid at de eksisterende definisjonene av meditasjon legger for lite vekt på den kroppslige dimensjonen av meditasjon – embodiment på engelsk.10 Jeg tror det er et symptom på den digitale tidsalderen at tilnærmingen til meditasjon nå legger stadig større vekt på kroppslighet og bevegelse.11 Vi lever et annet liv nå enn i tidligere tider. Hverdagene våre er mindre preget av fysisk slit. Til gjengjeld er vi utsatt for langt større mentalt stress. Det er naturlig at tilnærmingen til meditasjon da endrer seg tilsvarende, ja, den må simpelthen det for at meditasjon skal kunne virke optimalt for dem som søker den. Gradvis har våre egne kurs i meditasjon gått fra å rendyrke stille meditasjon og det dypere sinnet til å legge vekt på lyd, bevegelse og kroppslige øvelser. Vi erfarer at denne endringen gjør det lettere for deltakerne å mestre stress i hverdagen og finne indre ro. Andre innen fagfeltet har gjort lignende funn.12

Men uansett hvordan vi ser på meditasjon, vil alle definisjoner mangle noe – selve opplevelsen, det ordløse. I forskningslitteraturen beskrives ofte meditasjon som en mental prosess, med fokus på det som skjer i hjernen.13 Min erfaring er at meditasjon snarere er fravær av tanker, en opplevelse av å være endelig og uendelig på samme tid, av å være i berøring med alt som er. Etter å ha jobbet med en lang rekke forskjellige mennesker, med ulik motivasjon og målsetting, i flere tiår, er jeg overbevist om at meditasjon kan være en sentral del av løsningen på de utfordringene vi står i – som samfunn og enkeltpersoner – om det så gjelder helsevesenet, politiske konflikter eller økokrisa.14

For å løse ut dette potensialet kan det være nyttig å dele meditasjon inn i to hovedaspekter:

Gjøre – de praktiske virkemidlene, metodene og hvordan du utfører dem, altså hvordan meditasjon kan hjelpe dem som trenger det.

Være – i dypere stadier vil du oppleve at meditasjonen tar over, at meditasjon skjer, snarere enn at du mediterer. Da blir ikke meditasjon noe du gjør, men den du er. Dette perspektivskiftet kan frigjøre deg fra mønstre du sitter fast i, og er meditasjonens radikale mulighet.

Potensialet kan bli virkelighet gjennom en utvikling av meditasjon som et forsknings- og erfaringsbasert fag. De rette verktøyene må tilpasses brukergrupper langt utover dem som svarer til stereotypen av en «meditatør», i lotus på en fjelltopp. Slik tilpasset meditasjon vil kunne hjelpe mange med å få til noen sentrale bevegelser i livet sitt:

å gå fra ytrestyrt til indrestyrt

å gå fra isolasjon til fellesskap

å gå fra arroganse til medfølelse

Heller enn å ta oss inn i en statisk tilstand innebærer meditasjon noen fundamentale skifter eller forvandlinger i kropp og sinn:

fra støy til stillhet

fra overflate til dybde

fra reaktiv til proaktiv (skapning til skaper)

fra tidsklemma til tidløshet (tid)

fra begrenset til uendelig (rom)

fra meg og mitt til enhet

Hvis jeg skal beskrive hva meditasjon er − og hva det kan gjøre − i én setning, vil svaret mitt være:

Meditasjon er å slutte fred med seg selv.

I de neste kapitlene vil jeg ta deg med på en reise gjennom meditasjonens verden. La oss starte med det grunnleggende: tankene våre.

Kapittel 2
Skolere tankene: Grunnøvelsen ved rosebusken

JEG SITTER I et stort auditorium ved Preklinisk institutt på Haukeland universitetssykehus og hører på åpningstalene for de 120 unge menneskene som skal begynne på kull 75 på medisin i Bergen. Luften sitrer av forventning og spenning. Lista legges høyt. En professor ser utover det fullsatte lokalet, setter øynene i oss og sier:

«Dere er kremen av norsk ungdom.»

Ok? Tenker jeg. De jeg ser rundt meg, oser norsk 70-tallsnormalitet. Jeg har i alle fall aldri sett på meg selv som kremen av noe som helst. Men noe går opp for meg i samme stund: Jeg skal bli lege! Tanken står og dirrer gjennom ukene som følger.

Studiet går i gang. Jeg ivrer etter å lære, men det er noe som ikke stemmer. Det er vanskelig å forklare, men mitt tidligere klare hode er gått i stå. Jeg var alltid en ener på skolen. Karakterene svingte mellom S og M, 6 og 5. Da jeg fikk anorexia nervosa i 13-årsalderen, uten at jeg visste hva som skjedde (det gjorde ingen andre heller), skjedde det noe fundamentalt: Jeg-et, sjelen, hva nå vi måtte kalle det – det som er min identitet – spaltet seg fra kroppen. Jeg levde i en drømmeverden der det kun var natur- og musikkopplevelser som kunne skape forbindelse til det vanlige livet.

Det var som om jeg ofte levde i en hyperklar tilstand mellom drøm og våkenhet. Jeg kunne sluke bok etter bok og lærte meg en egen studieteknikk, ut fra en beskrivelse jeg så et sted av hvordan John F. Kennedy leste: Han sugde inn en hel side, avfotograferte den og lot siden synke inn i seg, heller enn å lese ord for ord, linje for linje.

Denne teknikken kunne læres, viste det seg. Den ga meg evnen til å ta inn kunnskap på mange områder, som om jeg sugde den rett inn i underbevisstheten. Jeg ante ikke hva grammatikk var, og kan den dag i dag ingen grammatiske regler som jeg kan gjenfortelle eller forklare. Riktignok kan jeg ordet pluskvamperfektum, men jeg aner ikke hva det betyr. I ungdomsårene kunne min underbevissthet bare spy ut kunnskap, virket det som. Slik fikk jeg, midt i en eskalerende sykdom, toppkarakterer til artium. I religionshistorie, som jeg tok i fritiden under sivilarbeid, opp til masternivå, leverte jeg oppgaver som ble bedømt som så gode at jeg fikk tilbud om å bli tatt under vingene av professoren, for å bli hans etterfølger. Problemet var at jeg i liten grad ante hva jeg holdt på med.

Da jeg begynte på medisinstudiet, hadde jeg hatt en nær-døden-opplevelse. Det var den opplevelsen som førte til at jeg ble lege,15 men samtidig virket det som om den sendte meg inn i en krasjlanding på jorda. Her er din plass! Min drømmeaktige tilgang på ubegrenset kunnskap stanset med et brak, virket det som. Den første tiden på medisin ble preget av nederlag jeg ikke forsto. En livserfaren studiekamerat reddet meg fra å stryke, men det var med nød og neppe. Den hyperklare mentale tilstanden jeg hadde hatt mens jeg var syk, var nå avløst av mentalt og emosjonelt kaos, preget av en manglende evne til å samle tankene. Jeg prøvde meg på side etter side i lærebøkene, uten å huske et ord av det jeg hadde lest. Ikke forsto jeg noe av det jeg leste heller, det ble bare ordrekker uten mening.

Jeg skjønte at noe var galt, og fikk tre måneders permisjon fra medisinstudiet for å gå på et seminar i antroposofisk medisin i Arlesheim utenfor Basel. Dette seminaret ble skjellsettende i mitt liv. Ikke fordi jeg ble antroposofisk lege, for det ble jeg ikke. Antroposofi og antroposofisk medisin var vevd inn i et helhetlig trossystem som ikke lå for meg, selv om jeg har bevart respekten for denne retningens bidrag. Hvorfor ble da seminaret så viktig? Jo, jeg leste mye av skriftene til Rudolf Steiner, antroposofiens grunnlegger. Han betonte at hele grunnvollen for hans erkjennelse og det som var det viktigste ved det han hadde å formidle, var grunnøvelsene.16

Disse grunnøvelsene har vist sin holdbarhet gjennom årene. De seks grunnøvelsene hadde ulike temaer:17

Skolere tankene

Styre viljen

Balansere følelsene

Skape positive holdninger

Dyrke åpenhet

Finne sinnsro og integritet

Den viktigste øvelsen av dem alle for meg personlig var tankeøvelsen, den første og enkleste. Her har du oppskriften på øvelsene som snudde helt om på livet mitt i løpet av tre måneder:

TANKEØVELSENE: GRUNNØVELSER FOR Å STYRE SINNET

Du begynner med å observere ditt eget tankeliv og setter av fem minutter eller mer til dette hver dag. Essensen er at du tar styringen over tankene, som en oppgave du gir deg selv. Gi deg en frisone der du velger å konsentrere deg om tankene dine.18 I det tidsrommet du har satt av, samler du tankene rundt en gjenstand eller et begrep.

TANKEØVELSE 1: KONKRET GJENSTAND (YTRE FOKUS)

Hvis du tar for deg en gjenstand, kan du for eksempel bruke en blyant. Du betrakter blyanten og beskriver den i tankene. Hvordan ser den ut, er den rund eller kantet? Hva slags farge har den? Hvilken funksjon har den? Hvilke ulike typer blyanter finnes det, og hva er forskjellen fra penner? Hvordan er den laget? Hvilket materiale er den framstilt av? Er den glatt eller ru?

Denne øvelsen virker kanskje altfor enkel i selskap med avanserte meditasjoner, men la deg ikke lure: Selv fant jeg at denne øvelsen er en av de mest krevende – og mest virksomme – for å trene opp mental kraft. Jeg satt med blyanten og prøvde å beskrive den så godt jeg kunne: «avlang», «sekskantet», «gul farge». Plutselig sitter lille meg i småskolen på Lade i Trondheim med en blyant i hendene, usikker og fortvilet, nyinnflyttet, med fremmed dialekt, ja, fremmed for alt.

Jeg gruer meg til friminuttet, der jeg skal bli most ned i snøfonna eller tvunget til å kysse Anita mot min vilje.

Oi, det var blyanten, ja. Blyanten, den er …

Kanskje jeg skulle begynne å skrive med blyant i stedet for penn? Jeg så jo i et intervju at en eller annen forfatter skriver bøkene sine med blyant, hvis jeg forsto ham rett. Kanskje det er det som skal til for at jeg kan begynne å skrive på ordentlig …

Nei, skjerp deg, Audun, det var blyanten, ja, den har en hard spiss ...

Denne tilsynelatende enkle tankeøvelsen – å fokusere på et fenomen i fem minutter – viste seg altså å være mer utfordrende enn jeg først trodde. Noe fikk meg til å fortsette med denne daglige øvelsen. Etter et par uker med daglige nederlag merket jeg at jeg ble bedre kjent med min egen tenkning:

Nå forsvant jeg igjen! Hva skal til for at jeg kan klare å tenke logisk og holde meg til saken?

Jeg merket at jeg måtte starte innenfra, med et indre fokus, for å bygge opp evnen til ikke å bli distrahert av det som var rundt meg. Jeg laget derfor en variant av øvelsen med lukkede øyne, der jeg fokuserte på et symbol, for eksempel ei kule eller en kube. Først så jeg det for meg, som et indre bilde. Deretter ga jeg symbolet oppmerksomhet. Jeg så for meg hvordan ei kule er bygget opp, hvordan kula består av et midtpunkt og en omkrets, og at hvert eneste punkt på omkretsen har nøyaktig samme avstand til dette usynlige midtpunktet. Jeg trente meg på å holde meg til saken, i dette tilfellet kula.

TANKEØVELSE 2: ABSTRAKT BEGREP (INDRE FOKUS)

Lukk øynene. Velg et bilde eller et symbol. Se det for deg i ditt indre, beskriv det og tenk på hvor du finner det i naturen, i kunst og arkitektur eller digitale medier. Forsk ut bildet eller symbolet, se det for deg fra ulike vinkler og gå gradvis dypere, slik at bildet eller symbolet blir noe som viser deg inn i dypere nivåer av sinnet.

Jeg utvidet øvelsene med blyant og kule til et meditativt fokus på blomster og planter. Hver morgen før jeg gikk til seminardagene, satte jeg meg foran en rosebusk i hagen til det lille hvite huset der jeg leide rom. Jeg begynte med å beskrive utseendet til en av rosene i mitt indre:

Hvordan ser kronbladene ut? Hva er formen? Hva er fargen?

På samme måten beskrev jeg de tornefulle greinene, de mindre stilkene og de lansettformede bladene.

Jeg noterte meg små forskjeller mellom akkurat denne rosen og de andre rosene, og så at rosene som så helt like ut ved første øyekast, ble stadig mer ulike og med større individuelle særtrekk, jo dypere jeg gikk inn i og jo mer erfaring jeg fikk med denne øvelsen.

TANKEØVELSE 3: FOKUS PÅ OMGIVELSENE, EKSEMPELVIS BLOMST, PLANTE ELLER TRE

Du betrakter blomsten og beskriver den i tankene. Hvordan ser den ut? Hvordan er stilken, er den hard eller myk, har den torner eller hår? Hvilken form har bladene, er de runde eller spisse, glatte eller ru? Hva er fargen på kronbladene, hvordan er de formet ut? Hvordan ser støvbærerne ut?

Etter at jeg hadde betraktet og beskrevet rosene, greinene, tornene, dro jeg bildet av rosene inn i en stillhet som vokste fram mens jeg gjorde øvelsen. Deretter tok jeg på nytt kontakt med rosen og beskrev den nok en gang i mitt indre. Jeg merket at tankene gradvis ble klarere i denne avsluttende fasen. Noen ganger var det som om rosen og jeg smeltet sammen, som om skillet mellom oss ble visket ut.

Jeg skal likevel ikke underslå at det var hardt arbeid å sitte ved rosebusken hver morgen, særlig de første par ukene. Tankene fløy overalt. Trettheten tok over. Jeg lette etter distraksjoner. Det var som å trene muskler jeg ikke hadde. Men langsomt begynte jeg å merke at det var mindre motstand. Jeg følte meg klarere, mer på plass, mer til stede, og begynte å glede meg til morgenøktene.

Etter hvert begynte jeg også å legge inn små mentale treningsøkter i løpet av dagene på seminaret. Hvis forelesningen var utenfor min rekkevidde eller ikke angikk meg, satt jeg og så på blyanten, fokuserte på den, beskrev den mentalt, lot min oppmerksomhet smelte sammen med blyanten. De abstrakte diskusjonene blant de andre legene på tysk hadde gått meg hus forbi og langt over hodet. Nå merket jeg at jeg kunne følge diskusjonene med økende letthet. Det skyldtes ikke bare at jeg var mer vant til det tyske språket, men også at jeg begynte å mestre logiske tankerekker på en helt annen måte. Jeg slukte bøker og merket at jeg kunne gjenfortelle mye av innholdet.

TANKEØVELSE 4: LUKKE OMGIVELSENE UTE NÅR DET SOM SKJER IKKE ANGÅR DEG ELLER ER UBEHAGELIG

Du finner et ytre fokus, som hendene dine eller en kopp. Du lukker forstyrrende impulser bevisst ute og retter konsentrasjonen fullt og helt mot det du betrakter. Beskriv det i tankene. Hvordan ser det ut? Hva slags form har det? Hvilken funksjon har det? Hva bruker vi det til? La konsentrasjonen din samle seg som en laserstråle om det du fokuserer på, mens du trener deg i å lukke alt annet ute.

Du finner et indre fokus, for eksempel pusten eller et punkt inne i kroppen. Du lukker forstyrrende impulser bevisst ute og retter konsentrasjonen fullt og helt mot det du betrakter. Beskriv det i tankene. Hva skjer? Hvordan opplever jeg pusten eller kroppsdelen? La konsentrasjonen din samle seg som en laserstråle om det du fokuserer på, mens du trener deg i å lukke alt annet ute.

Denne treningen i mentalt fokus ble en grunnvoll for alt jeg siden har gjort, ikke bare innenfor meditasjon, men utviklingen av selve livet mitt.

Da jeg kom tilbake fra de tre månedene med permisjon fra legestudiet, måtte jeg ta en fagprøve for å avgjøre om jeg kunne gå videre på kullet eller måtte gå studieåret om igjen. Selv ønsket jeg ikke å gå om igjen, for jeg hadde vært heldig med kullkameratene mine og ville gjerne vise at jeg kunne klare oppgavene til tross for fraværet. Til alles overraskelse – ikke minst min egen – gikk prøvene bra, og resten av studiet gikk uten problemer. Jeg hadde trent opp evnen til å fokusere og huske. Disse tre månedene med daglig mental trening er en av mitt livs beste investeringer. I årene som har gått, har evnen til å fokusere aldri forlatt meg, noe som har gjort det mulig å skrive bøker og utvikle prosjekter i helsevesenet parallelt med fulle legejobber og familie. Det samme kan du. Du trenger bare fem–ti minutter om dagen! Når jeg har gitt denne øvelsen til mennesker som i likhet med meg har slitt med å samle tankene, har de hatt lignende erfaring som meg: Daglig praksis i tre måneder er nok til å endre tankelivet, deretter trenger du bare vedlikeholdsdoser underveis.

Effekten av disse grunnøvelsene førte meg inn i en daglig disiplin med meditasjon som siden aldri har forlatt meg.

Da jeg begynte å lære bort meditasjon til andre, var jeg mest opptatt av innholdet i meditasjonene. Med årene har jeg imidlertid sett at stillingene i meditasjon betyr mer enn jeg først trodde, og at de er viktige å få på plass for å kunne gå dypere. Meditasjon i bevegelse har således blitt en gradvis større del av meditasjonsarbeidet mitt.