Torfinn Ørmen

HISTORIEN OM OSS

Menneskets biologiske utvikling

HUMANIST FORLAG

Hence without parent by spontaneous birth
Rise the first specks of animated earth;
From Nature’s womb the plant or insect swims,
And buds or breathes, with microscopic limbs.

ORGANIC LIFE beneath the shoreless waves
Was born and nurs’d in Ocean’s pearly caves
First forms minute, unseen by spheric glass,
Move on the mud, or pierce the watery mass;
These, as successive generations bloom,
New powers acquire, and larger limbs assume;
Whence countless groups of vegetation spring,
And breathing realms of fin, and feet, and wing.

Erasmus Darwin (Charles Darwins farfar)
Temple of Nature (1803)

© HUMANIST FORLAG 2010

Utgivelsen er støttet av Human-Etisk Forbund

Tilrettelagt for ebok av Prograph as

ISBN: 978-82-8282-019-6
ISBN: 978-82-92622-65-0 (trykk)

For mer informasjon om forlagets bøker, se:
www.humanistforlag.no

eller kontakt:
Humanist forlag AS
Postboks 6744 St. Olavs plass
0130 Oslo

e-post: forlag@human.no

FORORD

Studiet av menneskenes utviklingshistorie er et fag i rivende utvikling, og det eneste som er helt sikkert om denne boka er at den ikke er fullstendig oppdatert. Selv om jeg har gjort det jeg kan for å være så à jour som overhodet mulig, blir det nå publisert nye funn og analyser i et slikt tempo at nye og viktige funn eller analyser godt kan ha skjedd før denne boka kommer fra trykk. Når det er sagt, er det svært lite sannsynlig at nye funn fundamentalt vil forandre vår oppfatning av menneskenes evolusjonshistorie.

Kompetente forskere har studert og utviklet dette fagfeltet i mer enn hundre år, og det er funnet titusenvis av fossiler som direkte berører menneskenes evolusjon, i tillegg til mange millioner fossiler av alle andre slags forhistoriske dyr fra de samme periodene. Selv om det har vært noen blindgater og misforståelser underveis, står studiet av menneskenes evolusjonshistorie i dag på et solid grunnfjell av vitenskapelig materiale.

Trass i jevnlige påstander fra folk som mener at evolusjon ikke skjer, og spesielt ikke når det gjelder mennesker, er flere millioner år med menneskelig evolusjonshistorie meget godt dokumentert. Hovedbildet er klart, men selv om nye detaljer fylles inn hele tiden, er det fortsatt mange detaljer som mangler. Det er noe av det som gjør dette faget så spennende.

Når det gjelder figurene, har det vært lagt vekt på å illustrere så mange vesentlige fossiler og faser så godt som mulig, men innen rammen av det som er overkommelig. Flesteparten av illustrasjonene er nytegnet til denne boka, men et tjuetall ble tegnet til et lite kompendium jeg skrev tidlig på 1990-tallet. Og så er det noen få illustrasjoner jeg laget tidligere, de eldste er fra 1987. I tillegg har jeg tatt med en del glimrende gamle kobberstikk.

Torfinn Ørmen,
desember 2009

Del 1. TIDLIGE IDEER OM MENNESKENES OPPRINNELSE

For å forstå sin egen plass i den store helheten, har folk på alle steder til alle tider laget fortellinger som forklarer hvordan menneskene ble til. Disse forklaringene er bevart i de forskjellige mytologiene, men det eksisterer også noen forsøk på tidlige vitenskapelige forklaringer. I de aller fleste kulturer antok man at menneskene ikke hadde vært med helt fra begynnelsen. Mennesket ble skapt underveis, tilfeldig, eller som et ledd i en mer eller mindre veluttenkt plan.

MYTOLOGISKE FORKLARINGER

Ifølge en av fortellingene til Australias urinnvånere er den enorme regnbueslangen Eingana mor til alt levende. Alle dyrene hadde opprinnelig form som mennesker, men de skiftet form til kenguruer, dingoer og alle de andre dyreartene. Den samme tåkete grensen mellom dyr og mennesker i den første generasjonen av skapninger finnes også hos buskmennene¹ i det sørlige Afrika, men det er generelt forstått at menneskene har utviklet seg fra dyr.

Ifølge gamle kinesiske beretninger var det slik at etter at himmelen var skilt fra jorda følte gudinnen Nu Wa (som hadde menneskehode og slangekropp) seg ensom. Hun så speilbildet sitt i vannet og fikk ideen om å lage noen skapninger som liknet på henne selv. Hun tok fin, gul leire og modellerte flere figurer som ble levende da hun blåste på dem. Hun ga dem en mer praktisk kropp enn den hun selv hadde.

Figur 1. Et knippe vestlige beretninger om menneskenes opphav: gresk, hebraisk og norrønt.

Det tok lang tid å lage figurene, så hun ble sliten. For å skynde på prosessen tok hun et reip, dyppet det i leira og løftet det så det dryppet leire på bakken. Også disse leirdråpene ble levende. Figurene som var modellert av gul leire ble den rike og edle overklassen. De som ble skapt av leira som dryppet fra reipet ble den fattige og simple underklassen. Nu Wa skal også ha laget lovene og reglene for hvordan ekteskap skal inngås, med meglere, medgift og det hele.

Mayaene fortalte at etter at gudene hadde skapt verden fra ingenting, fant de ut at de trengte noen til å tilbe dem. Først skapte de dyrene. Men dyrenes hyl og skrik kunne ikke hylle gudene, så de ble forvist til skogen. Gudene Tepeu og Gukumatz² forsøkte sammen med stormguden Huracan først å lage mennesker av leire. Da det viste seg at de verken kunne snakke eller bevege seg og leiren ség sammen, ødela gudene dem.

Deretter forsøkte de treverk, men disse menneskene var uten sjel og hukommelse. De som ikke ble ødelagt endte som råmateriale for apekattene. Til slutt brukte gudene maisdeig, og fikk et resultat de var fornøyde med. De første virkelige menneskene var fire menn og deres fire koner. Mais finnes i flere farger, fra hvit via gul og forskjellige rødfarger til nesten svart, derfor finnes det også mennesker med forskjellige farger.

Ifølge den gamle greske mytologien var et helt kobbel av guder involvert i skapelsen av menneskene: Titanen Prometheus laget menneskene av leire, og gudinnen Athene pustet liv i dem. Prometheus’ bror Epimetheus skulle fordele egenskaper av forskjellig slag, men da turen kom til menneskene var det ikke fine egenskaper som vinger og klør, styrke og list igjen. Prometheus bestemte seg derfor for å gjøre dem tobeinte som guder og gi dem ilden. Zeus tok senere ilden vekk fra menneskene, men Prometheus smuglet ilden tilbake til dem gjemt i en plantestilk, noe han ble hardt straffet for (figur 2).³ For å kunne straffe menneskene også laget smedguden Hephaistos den første kvinnen, Pandora: Et utrolig vakkert, men svikefullt menneske. Selv om hun ikke fremstilles på en positiv måte, er hun det første mennesket som nevnes med navn.

I norrøn mytologi fortelles det at etter at de tre brødrene Odin, Ve og Vilje hadde drept urjotnen Ymir og brukt kroppen hans til å lage Midgard⁴, fant Odin og to andre æser, Lodur og Høne, to trestykker, ett av ask og ett av alm, på stranden ved havet æsene hadde laget av Ymirs blod. Av disse to trestykkene skapte æsene de første menneskene, Ask og Embla. En annen norrøn variant er at de første menneskene ble født av Ymirs armhuler (!) som paret seg med hverandre.

Figur 2. Ørna hakker i Promethevs’ lever.

Sosiale sjikt ble også forklart med gudommelig inngripen. Ifølge kvadet Rigstula gjorde guden Rig (Heimdall) tre kvinner gravide og ble far til Jarl, Karl og Træll. Disse ble stamfedre til henholdsvis adelen, de frie bøndene og trællene.⁵

I den vediske (gammel-indiske) mytologien finnes det en parallell fortelling om skapelsen av de forskjellige sosiale lagene av mennesker i beretningen om urkjempen Purusha som ble ofret for å lage verden. Munnen hans ble til brahminene, armene til krigerkasten, lårene til kjøpmannskasten og føttene til de som er på bunnen av kastesystemet. At noen mennesker skulle være bedre enn andre var dermed forordnet av gudene. Ifølge en annen variant av den vediske mytologien er solgudens sønn Manu (navnet betyr «mann») far til menneskene. Menneskene ble dermed ikke skapt, men er gudefødt. Manu skrev lovene, som hadde som en hovedoppgave å bevare kastesystemet. Som en parallell til diverse andre mytologier fikk han et forvarsel om en stor flom som skulle komme, bygget en båt og berget sin familie, sine husdyr og ni slags korn.

Srila Prabhupada (f. Abhay Charan De, 1896-1977), grunnleggeren av Hare Krishna-bevegelsen, hevdet på begynnelsen av 1970-tallet at det er sjelen som utvikler seg mens den flytter seg fra kropp til kropp idet den krysser over fra én generasjon til en annen. Artene (inkludert mennesket) som de legemlige kroppene tilhører, forandrer seg ikke, men forblir slik de var da alle de 8 400 000 artene ble skapt. Han mente også at det indiske kastesystemet var et uttrykk for det samme, og at kvinner har lavere rang enn menn.⁶ Evolusjonsteorien avfeide han som «Darwins meningsløse teori». Tilfeldigvis er antallet arter faktisk innen en realistisk størrelsesorden. Men i bunnen av det hele ligger en oppfatning av at mennesker har vært uendret i milliarder av år. Moderne hindukreasjonister som for eksempel Hare Krishna-tilhengeren Michael Cremo⁷, forfekter fortsatt dette synet.

Figur 3. Gud skaper Eva fra Adams ribbein.

Det er mange skapelsesberetninger fra Midtøsten. Den best kjente, men langt fra den eldste av dem, er selvfølgelig den bibelske, men den finnes i to varianter. I den ene skapte El («Gud»)⁸ menneskene i sitt bilde, som mann og kvinne samtidig. I den andre skapte El først mannen og tok et ribbein ut av ham mens han sov for å skape kvinnen. Råmaterialet for mannen var leire. Ifølge den bibelske skapelsesberetningen ble menneskene satt til å bestemme over verden og alle de levende vesenene i den. Menneskene skulle derfor ha rett til å gjøre hva de ville med naturresurser og dyreliv. Dette er en grunnleggende antroposentrisk⁹ filosofi som gjør mennesker til herrer over hele universet med rett til å forbruke og ødelegge etter eget forgodtbefinnende.

Et annet og nyere aspekt av den samme oppfatningen er det såkalte antropiske¹⁰ prinsipp: Universet i allmennhet og jorda i særdeleshet er designet slik at det skal være best mulig for menneskene, med temperaturforhold, tilgang på planter og dyr vi kan spise, og så videre, og mennesker er målestokken alt skal måles etter. Til og med plasseringen av solsystemet vårt langt ute i en av armene i galaksen vår, Melkeveien, skal være med hensikt – slik at vi bedre kan observere universet.¹¹ Det er en argumentasjon for at menneskene i utgangspunktet er den optimale livsform, ikke at mennesker er utviklet slik at vi er tilpasset den verdenen vi lever i. Noen tar seg selv litt høytidelig ...

TIDLIGE VITENSKAPELIGE FORKLARINGER

Grekeren Anaksimander fra Miletos (ca. 611–546 fvt.) var den første kjente vitenskapsmannen som publiserte noe skriftlig om naturen, og også den første kjente til å uttale seg om menneskets opphav uten å involvere noen guder. Ifølge ham kommer mennesker fra fisker, nærmere bestemt en av de levendefødende haiene. Logikken hans tok utgangspunkt i at menneskene ikke kan ha blitt skapt som voksne, men som spedbarn, og menneskebarn kan ikke overleve alene. Altså måtte mennesker være andre generasjons skapninger, ikke første. Lite av Anaksimanders ganske poetiske tekster har overlevd, men han er kjent gjennom sitater. Hans teorier om universet er imidlertid bedre kjent enn evolusjonsteorien hans.

Den mest innflytelsesrike av de gamle grekerne var Aristoteles (384–322 fvt.). Ifølge ham er alle levende vesener organisert på forskjellige nivåer som trinn på en stige, men med glidende overganger hele veien.¹² Menneskene sto på det øverste trinnet, og var derfor nærmest gudene. Selve navnet på «naturens stige» kommer ikke fra Aristoteles selv, men fra hans senere studenter. Navnet er bevart på latin som scala naturae, ikke på gresk. Noen hundre år senere adopterte kristendommen dette bildet, men med mennesker på det nest øverste trinnet – det øverste ble reservert for englene. Ideen om naturens stige ble senere videreført av Carl von Linné i hans Systema naturae.

Ifølge den gamle greske mytologien er menneskenes tobeinthet kopiert fra de olympiske gudene, og er dermed med på å skille menneskene fra resten av dyreriket. Det var kort vei til neste trinn: Tobeintheten ble koblet sammen med menneskets store hjerne og åndsevner, og de ble oppfattet som samsvarende. En intelligent skapning måtte derfor gå på to som et menneske. Menneskekneet ble derfor tolket som det vitenskapelige beviset for at mennesket var skapt i gudenes bilde.

Menneskekneet er egentlig ikke veldig forskjellig fra andre dyre - knær, men Aristoteles trodde kneet hos andre dyr var vinklet den andre veien enn hos mennesker.¹³ Grunnen til denne misforståelsen er den kneliknende hælen til fugler og en del langbeinte pattedyr.¹⁴ På grunn av misforståelsen til Aristoteles ble menneskets spesielle tobeinthet oppfattet som noe viktig som skilte mennesker fra dyr. Denne oppfatningen holdt seg nærmest uendret i bøkene inntil 1400-tallet, og i modifisert form helt inn på 1900-tallet:

It was not the adoption of the erect attitude that made Man from an Ape, but the gradual perfecting of the brain, and the slow upbuilding of the mental structure, of which erectness of carriage is one of the incidental characteristics.

Grafton Elliot Smith, 1924
(australsk anatom som arbeidet i England)

Å reise seg på to skulle altså være en direkte konsekvens av intelligens. Hvorfor det skulle være smartere å gå på to enn på fire har jeg aldri sett en god forklaring på, men denne teorien ble fremført med stor styrke. Sant nok, går vi på to er hendene frie til å gjøre andre ting, men vi står mye mindre stødig og vi er langsommere enn våre firfotete slektninger.

Det er ironisk at Arthur Keith, en kollega av Grafton Elliot Smith, hadde kommet til fullstendig motsatt konklusjon etter å ha dissekert seg gjennom en lang rekke føtter og hender av mennesker og forskjellige aper, men forandret mening etter å ha blitt involvert i studiet av det falske funnet fra Piltdown.¹⁵

Spørsmålet om hva som kom først – føttene eller hjernen - er grunnleggende for hvordan vår evolusjonshistorie har foregått, og selv om vi i dag vet at Smith tok fullstendig feil, er de gamle teoriene verdt å se på. Ved forrige århundreskifte var det klart at de to mest åpenbare anatomiske forskjellene på menneskeaper og mennesker er om foten har gripestortå eller ikke og størrelsen på hjernen. De fleste forskere antok at den store hjernen, med intelligensen, hadde blitt utviklet først, men det var også noen som antok at det var de menneskelige føttene med den tobeinte gangen som hadde kommet først og at økningen i hjernevolum hadde kommet etterpå.

«THE MISSING LINK» – «DET MANGLENDE MELLOMLEDD»

Forestillingen om «det manglende mellomledd» er hentet direkte fra Aristoteles’ «stige», via geologen Charles Lyells omskrivning the great chain of being.¹⁹ I denne «lenken» består naturen av gradvise serier av former som likner hverandre, fra livløs materie til planter, fra planter til fastsittende havdyr, fra fastsittende dyr til dyr som kan bevege seg, og så videre, men det er en tydelig glippe, et manglende mellomledd, mellom dyr og mennesker. Som nevnt var argumentene til Aristoteles blant annet basert på hans misforståelse om det menneskelige kneet i tillegg til at han mente at mennesker mangler en premaksille. Premaksillen er den knokkelen som fortennene i overkjeven sitter i (figur 7), så dette er fullstendig feil. Den som én gang for alle dokumenterte at også mennesker har denne knokkelen og ikke er grunnleggende forskjellig bygget enn andre dyr, var den tyske poeten og vitenskapsmannen Johann Wolfgang von Goethe.²⁰ Skjønt andre hadde sett det før ham.

BOKS 1. KREASJONISME OG KREASJONISTER

Kreasjonisme er troen på at verden er skapt av ett eller flere guddommelige vesener. Vanligvis mener kreasjonistene at det ikke har skjedd noen evolusjon, men at alt levende – og spesielt mennesker – ble skapt akkurat slik de er nå.

Det finnes mange varianter av kreasjonisme. Den mest iøynefallende nå for tiden er den som blir presentert av kristne fundamentalister som benekter at verden er stort mer enn 6000 år gammel og at alle de fossilbærende sedimentlagene, samt enorme kløfter som for eksempel Grand Canyon, ble skapt av Syndefloden.

Tilhengere av denne retningen kalles populært for YEC’er – «Young Earth Creationists» – og står spesielt sterkt i USA. Men det finnes også «Old Earth Creationists» som ikke har noen problemer med en verden som er millioner av år gammel, og de som er tilhengere av teistisk evolusjon (evolusjon skjer, men det er Gud som trekker i trådene).¹⁶ Og så har vi alle mulige overganger mellom disse variantene, samt varianter man ikke skulle tro var mulige. Muslimske kreasjonister er omtrent som de kristne, og bruker gjerne de samme argumentene. Hindukreasjonister foretrekker på sin side et univers som har vært uendret i mange milliarder år, med moderne mennesker som nisse på lasset hele veien.

Kreasjonister blant Amerikas indianere påstår gjerne at de «alltid har vært her» og dermed hevder at alle funn av skjeletter (av og til inkludert dinosaurer!) på territoriet deres er deres ukrenkelige forfedre, selv om det ofte kan dokumenteres at stammen ikke har bodd på stedet mer enn et par hundre år.

Den nyeste forkledningen til kristen kreasjonisme er «Intelligent Design», som går ut på at universet generelt (og alt levende spesielt) er altfor komplisert til at det kan ha blitt til ved naturlige prosesser. Som argument brukes gjerne «ureduserbar kompleksitet»: at en del biokjemiske og anatomiske detaljer bare kan fungere hvis alle delene er på plass. Hvert eneste «bevis» er behørig motbevist gjentatte ganger.¹⁷

Den hardnakkete bibeltro kristne YEC-kreasjonismen er av ganske ny dato og henger sammen med fremveksten av den protestantiske fundamentalismen i USA rundt forrige århundreskifte.¹⁸

I nyere tid har «det manglende mellomledd» blitt brukt om en hypotetisk mellomform mellom menneskeaper og mennesker. Aristoteles visste ikke om menneskeapene, så han hadde dem ikke med i sin modell.

Vi blir aldri ferdige med å lete etter manglende mellomledd. Hvis du fyller ett hull i rekken, skaper du to nye: ett på hver side. Men etter hvert som vi fyller ut alle glippene, blir de dobbelt så mange nye glippene stadig mindre, og til slutt uvesentlige. Vi kommer sannsynligvis aldri til å få hele historien, så behovet for det detektivarbeidet som denne boka handler om vil heller aldri forsvinne.

HAECKELS «BIOGENETISKE LOV»

Den «biogenetiske loven», eller rekapitulasjonsteorien, til Ernst Haeckel (1834–1919) kan kort oppsummeres i slagordet «ontogenien rekapitulerer fylogenien». Direkte oversatt betyr det «oppveksten gjenforteller slekskapet», og med det menes at individet fra det aller første fosterstadiet og fram til voksen alder i grove trekk gjenforteller evolusjonshistorien til arten. Et menneskefoster skulle dermed passere gjennom et fiskeliknende stadium og et krypdyrliknende stadium før det kom fram til pattedyrstadiet. Dette grunnprinsippet ble videreført til mennesker i det at barn (og kvinner) ble ansett som mer primitive enn menn, og fargete «raser» ble ansett som mer primitive enn de lyshudete (figur 4). Afrikanske menn ble ansett å være på samme evolusjonære nivå som europeiske barn. Barneliknende trekk hos voksne ble tolket som primitive, noe som vi i dag vet er fullstendig galt, faktisk helt bakvendt. Slike trekk hos voksne er utviklet forholdsvis nylig. Det er de typiske voksne grove trekkene som er de primitive.²¹

Allerede før Haeckel satte fram sin rekapitulasjonsteori hadde andre forskere kommet fram til at fosterutviklingen ikke gjenfortalte evolusjonshistorien, men faglitteraturen ble ikke spredd like raskt den gang som nå ...

I dag eksisterer Haeckels teori hovedsakelig bare som et foreldet fiendebilde i kreasjonistlitteraturen. Det som likevel var riktig i teorien er at alle virveldyr er temmelig like i de tidlige fosterstadiene. Og menneskefostre har faktisk spor av gjellespalter på et tidlig stadium. Det er viktig å være klar over at datidens forskere forklarte verden ut fra situasjonen i sin samtid: Verden var styrt av hvite menn. At dette ikke skyldes noen mental eller evolusjonær overlegenhet, men snarere alminnelig menneskelig hensynsløshet og griskhet, samt nok teknologi til å nå sine mål, er en helt annen historie.

Haeckel innarbeidet Aristoteles’ scala naturae med glidende overganger mellom forskjellige trinn i sin teori, men hadde en evolusjonær oppfattelse av «stigen». Om det manglende mellomledd, som Haeckel oppfattet som en konkret forhistorisk forfar som han døpte Pithecanthropus alalus («umælende apemenneske»), skrev han:

Figur 4. Haeckels skala med glidende overganger fra mandrill til en Jesus-liknende européer. Legg merke til at unge orangutaner, sjimpanser og gorillaer er plassert som mer primitive enn de voksne.

Formen på skallen deres var sannsynligvis meget lang, med skrånende tenner; håret deres ullent; hudfargen mørk; ... Hårdekket ... var sannsynligvis tettere...; armene deres relativt lengre og sterkere; beina, på den annen side, kalvbeinte, kortere og tynnere, med fullstendig underutviklete leggmuskler; gangen deres bare halvveis oppreist.²²

Haeckels motstander Rudolf Virchow utnyttet denne beskrivelsen og fikk den tsjekkiske maleren Gabriel Cornelius von Max til å male et familieportrett av Pithecanthropus alalus som ble forært til Haeckel på 60-årsdagen (figur 5). Hensikten var å latterliggjøre evolusjonsteorien generelt og Haeckel spesielt, men det slo den andre veien og gjorde teorien mer populær. – Kanskje fordi von Max hadde malt aper før og malte noen skapninger som faktisk så ganske realistiske ut.

Figur 5. «Pithecanthropus alalus». Oljemaleri utført av Gabriel Cornelius von Max og gitt til Ernst Haeckel på 60-årsdagen i 1894. Sett iforhold til hva kunstneren hadde å forholde seg til, er det rent faglig slett ikke et dårlig arbeid. Det er en av de første «rekonstruksjonene» av «det manglende mellomledd».

Det finnes fortsatt spor av «evolusjonsstigen». En del forfattere og mer eller mindre seriøse forskere har brukt og bruker «negere» som manglende mellomledd mellom menneskeaper og mennesker. Den dag i dag argumenterer europeisk-ættete rasister for at mørkhudete afrikanere er lavere på evolusjonsstigen enn «de hvite», og det foreslås av og til at «visse menneskeraser» kan krysses med menneskeaper. Kort fortalt er de fleste av argumentene deres en blanding av misforståelser og ren løgn, og har svært lite for seg.

BOKS 2. «BARE EN TEORI»?

Evolusjonsteorien blir ofte avfeid med at den bare er en teori. De som avfeier den er selvfølgelige ikke enige i at evolusjon skjer, men de avfeier teorien på galt grunnlag. Evolusjonsteorien er ikke en løs og spekulativ hypotese. I vitenskapelig språkbruk er en «teori» en forklaringsmodell som er godt utprøvd, og evolusjonsteorien er en av de mest testede og verifiserte (bekreftede) teoriene innen hele vitenskapen, og er grunnleggende for all moderne biologi.

At evolusjon skjer er et faktum som kan observeres, mens evolusjonsteorien forklarer hvordan evolusjonen foregår.

De grunnleggende elementene i teorien er at det fødes flere avkom enn det som kan overleve fram til de får reprodusert seg. DNA sørger for at nedarvete egenskaper faktisk er arvelige, og mutasjoner sørger for at det blir variasjon i disse egenskapene. Det naturlige utvalg sørger for å eliminere de som er dårligst tilpasset miljøet, og lar de som er bedre tilpasset få avkom og bringe sine gener videre til neste generasjon.

BOKS 3. VERDENS ALDER

In the beginning God created Heaven and Earth, Gen. 1, v. 1. Which beginning of time, according to our Chronologie, fell upon the entrance of the night preceding the twenty third day of October in the year of the Julian [Period] 710. The year before Christ 4004. The Julian Period 710.

James Ussher (1650)

Den irske anglikanske erkebiskopen James Ussher (1581–1656) publiserte i 1650 en kronologi over hendelsene i Bibelen, og da spesielt Det gamle testamentet, og regnet seg tilbake til at verden ble skapt om kvelden 23. oktober, 4004 f.Kr. Han brukte så mange forskjellige kilder han kunne, også gamle historiske tekster, for å tidfeste de forskjellige hendelsene. Grunnpremisset var likevel at beskrivelsen i Bibelen er grunnleggende riktig. Sett i forhold til sin tid og ikke minst utgangspunktet, var det langt fra et dårlig arbeide, og fra år 70 etter vår tidsregning og tilbake til hebreernes utfart fra Egypt på 1200-tallet før vår tidsregning er det faktisk ganske korrekt. Dessverre trykkes engelske oversettelser²⁵ av boka opp og brukes som historiebøker for hjemmeundervisning i enkelte høyreradikale kristne miljøer i USA i dag.

I dag vet vi at vår verden faktisk er rundt 4,6 milliarder år gammel, og vi har pålitelige metoder for å undersøke det (s. 147–152).

Blant de få faktaene som tross alt stemmer, er at afrikanere gjennomsnittlig har mindre hjernevolum enn europeere. Grunnen til denne forskjellen er at hjernestørrelsen i en viss grad henger sammen med kroppsstørrelse, og at europeere er store og relativt grovbyggete sammenliknet med slanke langlemmete afrikanere. At noen afroamerikanere blir så store, skyldes at de er blandet opp med europeere.

Folk i kalde strøk har også større hjerner enn folk i tropene, sannsynligvis som en direkte tilpasning til klima. Større hjerner holder bedre på varmen, og de gjennomsnittlig største menneskehjernene i verden finnes i Sibir.²³ Forskjeller i resultat på IQ-tester trekkes ofte fram i forbindelse med dette, men de sier mer om sosio-kulturelle problemer med selve testen enn faktisk intelligens. Nålevende mennesker er jevnt over like intelligente og «høyt utviklet» alle sammen, uavhengig av hudfarge og hjernevolum.²⁴

BOKS 4. VANNAPEHYPOTESEN

Vannapehypotesen, «Aquatic Ape Hypothesis» (AAH), er hypotesen at de spesielle anatomiske særtrekkene ved menneskelinjen skyldes at vi gikk gjennom en mer eller mindre vannlevende fase. Trekkene det er snakk om er blant annet underhudsfettet, det sparsomme hårdekket, retningen på neseborene, den oppreiste holdningen og at mennesker har en dykkerefleks.²⁶

Opprinnelig ble hypotresen fremsatt av marinbiologen Sir Alister Hardy, og det begynte med et foredrag for en dykkerklubb og en artikkel i New Scientist i i960.²⁷ Han skrev en ny artikkel om det samme i 1977. Den første artikkelen ble trykket opp igjen i Elaine Morgans bok The aquatic ape: A theory of human evolution (1982). Det var opprinnelig meningen at Hardy skulle publisert hypotesen selv, men på grunn av diverse forviklinger fikk han aldri gjort det. Elaine Morgan, som i utgangspunktet var assistent på prosjektet, overtok som frontfigur og var veldig aktiv i flere år. Hun fikk etter hvert selskap av blant andre den belgiske legen Marc Verhaegen, som fremdeles er aktiv i feltet.

Vannapehypotesen er generelt svært dårlig fundamentert i både fossilmaterialet og den faktiske biologien til nålevende dyr og mennesker, trass i iherdige påstander om det motsatte. Tilhengerne utfører ofte også radikale nytolkninger av fossilene. Verhaegen hevder for eksempel at australopithecinene (se side 164) ikke døde ut, men utviklet seg til sjimpanser og gorillaer,²⁸ noe som er sædeles lite sannsynlig. Det hjelper ikke saken at spesielt Morgan er kjent for å være meget kreativ når hun siterer uttalelser og publikasjoner fra forskjellige fagfolk ...

Her er det ikke plass til å gå grundig gjennom vannapehypotesen. De som er interesserte kan finne mye mer enn de trenger på den gode kritiske internettsiden til Jim Moore.²⁹ John Langdons kritiske gjennomgang er også verdt å lese.³⁰

Elaine Morgan har hatt en langt viktigere påvirkning gjennom at hun har vært med på å bringe fram feministiske synspunkter som motvekt mot de veldig mannsrollefikserte forklaringsmodellene som tidligere dominerte studiet av menneskenes forhistorie. Når det gjelder vannapehypotesen har hun de senere årene beveget seg litt mer i retning av det som er akseptert som god vitenskap enn det hun gjorde før.³¹

NOTER

¹       Navnet «buskmann» (bushman) har blitt brukt nedsettende, men det er faktisk det de selv foretrekker. Det «politisk korrekte» navnet «San» kommer fra språket til Khoikhoi («de første», «hottentottene») og betyr «de andre». Buskmennene føler at det er nedsettende. (Sheila Coulson, pers. medl.)

²       Gukumatz kalles også Kulkulkan. Aztekerne kjente ham som den fjærkledde slangen Quetzalquatl.

³       Gudene bandt ham fast på toppen av et fjell, og en guddommelig ørn (ikke mindre enn et barnebarn av jordgudinnen Gaia), kom hver dag for å spise av leveren hans. Leveren vokste ut igjen til neste dag, så han døde ikke og var dømt til evig pine.

⁴       Verdenen midt mellom stedene der gudene og alvene bor og jotnenes boliger i det brennende Muspelheim og det iskalde Nivlheim.

⁵       Det vil si slavene.

⁶       Han skrev direkte i sin kommenterte oversettelse av Śrimad Bhagavatam, bok 4, del 2, at det alltid var en fordel for en kvinne å bli gjenfødt som mann, men at det ikke var fordelaktig for en mann å bli gjenfødt som kvinne.

⁷       Forfatter av Forbidden Archeology (1993) sammen med Richard Thompson. Se Brass (1999) for en grundig kritikk.

⁸       Navnet Yahweh dukker først opp lenger uti Det gamle testamentet, og betegnet sannsynligvis opprinnelig en annen gud enn den El som er omtalt i 1. Mosebok, men det er fullstendig utenfor temaet til denne boka.

⁹       Antroposentrisk: som setter mennesket i sentrum.

¹⁰     «Antropisk» fra gresk άνθρώπος («anthropos»): mann, menneske.

¹¹     Guillermo Gonzalez og Jay Richards’ bok The privileged planet (2004) er et nytt eksempel på akkurat dette.

¹²     Aristoteles 350 fvt. a.

¹³     Aristoteles 350 fvt. b.

¹⁴     Aristoteles konsulterte øyensynlig ikke sitt eget kjøkkenpersonale om hvordan hønsebein var bygget.

¹⁵     Piltdown-forfalskningen var utført slik at den tilsynelatende styrket teorien om at hjernen kom før den oppreiste gangen. Se omtale s. 132–137.

¹⁶     Teistisk: fra gresk theos, «gud», tilsvarende teologi, «læren om det guddommelige».

¹⁷     Se for eksempel Ussery 1999, Perakh 2003 og Coyne 2005.

¹⁸     Armstrong 2001.

¹⁹     Lyell 1863.

²⁰     von Goethe 1784.

²¹     At barnlige trekk beholdes hos voksne er et evolusjonært fenomen som er kjent hos mange dyregrupper og går under betegnelsen neoteni.

²²     Haeckel 1868.

²³     Beals, Smith & Dodd 1984; Roseman 2004.

²⁴     Gjennomsnittet for hjernevolumet hos nålevende mennesker ligger på noe under 1350 cm³, men variasjonsbredden er fra ca. 900 cm³     til godt og vel 2000 cm³, uten at det har noe å si for intelligensen. De fleste av oss ligger mellom 1200 og 1600 cm³.

²⁵     Den var opprinnelig skrevet på latin.

²⁶     Dykkerefleksen er en fysiologisk reaskjon som er vanlig hos vannlevende pattedyr som seler og hvaler. Når disse dyrene dykker under vann blir hjertefrekvensen senket og kapillærårene ytterst i huden lukker seg. Under dype dykk blir i tillegg væske sluppet ut mellom organene og inn i lungene slik at hele kroppen får det samme trykket. Alle disse effektene finnes hos mennesker, men i forholdsvis beskjeden grad.

²⁷     Hardy 1960.

²⁸     Ja, Verhaegen mener det fortsatt. Jeg har spurt ham direkte.

²⁹     www.aquaticape.org

³⁰     Langdon 1997.

³¹     Se for eksempel Morgan 1999.