Flamme Forlag . Oslo . 2021

Eirik S. Røkkum

Kaskader av okser og aske

Langdikt (I–XXII)

Stille, fergekjerring, kjør meg gjennom strykene
– Paul Celan

Det var den gang jeg var tyve år og jeg var sprø.
– Roberto Bolaño, De romantiske hundene

I

Jeg skribler rasende

Les!

Over boligblokkene
er ro
I barene
rangler vi, to
nesten uten pust
Fylliker drikker varlig
Bare vent, snarlig
skal du dø òg

Du knøvler servietten
Bommer på korga

Kan man starte et dikt slik
spør du

nå til dags – ved å gjendikte Goethe?

men på MIR Pizza Kebab Burger spør de
Stor eller liten brus??
Sterk eller medium sterk??

Ja ja ja –

Bare gi meg en kebab
Gi meg lov til å dikte
«En ung mann i en regnvåt by» –
jeg er ikke nødvendigvis så fin på det
Det som betyr noe er
å ikke glatte ut ordene
som var de brukte lakener
Selv rynkene har en historie
Motbevis meg gjerne
med litt kjølig pynt – et tankesmykke
Poesien vil alltid hamre
på jegets glødende kjerne

og den som ikke har felt en tåre

er et svin!

Hva mener du
med dette?

leser jeg av fjeset ditt

mens du flirer over pitaen
slik en ål ville ha ledd, hvis den kunne
med klaprende tenner
og jeg nøler ikke

med å utdype

For jeg er mett

av denne udugelige møkkahaugen
og senile Goethe har jeg gredd på plass
Jeg venter på den dagen da
min personlighets kollaps
igjen skal bli moderne
Det som gjenstår er å egge
dem som blar seg gjennom bøker
ved å slikke på fingrene –

Jeg tar sats
I natt skal jeg rase og drikke

av begeret som skjuler meg i avgrunnen

av bølgene som styrter framover, skummende

av strålen fra et kjønn, svulmende

av albuer og valmuer

pollenovasjoner som kleber til fingrene

og av blodfossen fra matadoren
når han hentes inn av
et horn gjennom lysken

inn i en annen, ut av seg selv

Jeg skal smøre linjene utover
som ei due under varebilhjulet

La det pøse!

*

Kom så, la oss gå

sier du – min venn

nå som natta har lagt seg til rette igjen
som en kvinne hos gynekologen
(der var prologen!)
Dele skuldre ned Munkegata
hvor bussene rauter, ungdom er aper
Brune armhuler gaper
med dufta av søvnig sommer

Blomsterstøv fra kastanjene gjør helga salig
og kjolen din er trekkfull som ei kirke

*

Tidligere i kveld
var det lummert i hagen
med loff og vin til å bederve magen

Jeg løfta begeret i en skål

til den tordenrensa heten

til lynene som befølte seg fram mellom skyene
mens på den andre sida av hekken
på naboens trampoline
oste det onani
av de hormonelle guttene

Deres kamplystne knising

uvitende om framtid

Kun klar over

knær og kløver og sår

Sår fra forblinding, uten forbinding
Pukk og blod
Et forløst klukk på trampolina
Et hopp mot himmelen
Et fall

et BRØL

en gnistrende mor

dro dem vekk

etter ørene

Små drittsekker, men snart
skal de igjen ligge
som tyranner ved bryster
og bite

for sånn er livet

tenkte jeg, og smilte
Og kan du smile
kan du kanskje le i morgen

Ja – kjenner du det
hvordan det stiger?

En rød vind mellom lukta av maling

en flukt av svaler når du selv jager haler

når du selv begraver kjærlighet
i ei halsgrop

og begeret renner over

i kaskader av okser og aske