MAISEY YATES

Ekteskapsmegleren

Oversatt av Lena M. Bakke

MINISERIE: KJÆRLIGHET OG PLIKT!

FØRSTE KAPITTEL

– Det er en egen vitenskap å føre folk sammen. Jessica Carter strøk en blond hårlokk bak øret og løftet nettbrettet opp foran seg. Synd, Stavros likte synet av kroppen hennes, til tross for at hun var så stiv og formell.

Blikket hennes slapp ikke skjermen. – Verdier, sosial status, utdannelse og livserfaring er viktige egenskaper man må ha felles for å skape et vellykket varig ekteskap. Det tror jeg de fleste firmaer som jobber med slikt innser. Hun trakk pusten, og de grønne øynene så på ham et kort øyeblikk før hun senket blikket igjen. – Jeg har imidlertid gått et skritt videre. Å føre folk sammen er ikke bare en vitenskap. Det er en kunst. Kunsten ligger i tiltrekningen, og den må ikke undervurderes.

Prins Stavros Drakos, nest eldste sønn i den kyonosiske kongefamilien, og tronarving, lente seg tilbake i stolen med hendene bak hodet. – Jeg bryr meg ikke mye om kunst, ms Carter. Det viktigste er at vi går overens og at hun er egnet for landet mitt. Hofter som passer til barnefødsler ville hjelpe.

De bleke kinnene hennes ble røde, og leppene strammet seg. – Det er vel det alle menn ønsker?

– Jeg vet ikke og bryr meg faktisk ikke. Menn flest trenger ikke å tenke på hele landets befolkning når de skal velge kone.

Men hva menn flest gjorde betød ingenting. Han var ikke som menn flest. Helt siden han ble tvunget til å fylle den eldre brorens rolle, hadde han vært annerledes. Hva som var normalt, eller hva han ønsket, betød ingenting. Alt som betød noe, var han ble en best mulig konge for Kyonos.

Metodene hans var kanskje uvanlige, og faren likte dem ikke, men han gjorde det for folkets skyld. Stavros var bare ikke så tradisjonell av seg.

Hun pustet ut. – Selvsagt. Hun smilte, strålende og plettfritt, som en tannkremreklame. Hun var så polert at hun knapt virket ekte; hun var nærmest som hentet ut av et TV-program fra femtitallet. – Jeg … Ikke at jeg klager selvsagt, men hvorfor har du egentlig ansatt meg til å finne deg en kone? Jeg har lest om deg, og det ser ut som kvinner finner deg tiltrekkende.

– Når jeg trenger en dress til et arrangement, bruker jeg en stylist. Når jeg skal organisere et selskap, bruker jeg en festplanlegger. Hvorfor skulle dette være annerledes?

Hun skakket på hodet. Håret var satt opp i en lav, stram knute, og kjolen med høy krage var kneppet helt igjen, med et belte rundt midjen. Alt til sin tid, men hun nærmest tagg om å bli rufset til.

På et annet tidspunkt hadde han kanskje gjort det.

– Jeg forstår at du har et … praktisk syn på ting, sa hun.

– Jeg må styre et land. Jeg har ikke tid til uvesentligheter.

– Jeg har satt opp en liste med kandidater. Den må selvsagt finjusteres …

Han grep nettbrettet og trykte først på hjemknappen og deretter flere ikoner uten å finne en liste. – Hva er dette?

Hun tok brettet tilbake. – Det er et nettbrett. Skal jeg skrive at kvinner med teknisk innsikt ikke trenger å søke?

– Nei da, men du kan skrive at munnrappe kvinner ikke trenger å søke.

Det trakk lett i munnvikene hennes. – Noen må holde styr på deg.

– Ingen må holde styr på meg. Jeg skal bli konge. Det hadde ikke holdt styr på Xander. Han hadde bare stukket av og overlatt alt til Stavros. Men Stavros skulle ikke mislykkes.

Et velformet øyenbryn hevet seg. – Å? Sånn å forstå. Hun tastet noe på skjermen.

– Hva skrev du?

– Tydelige tyranniske tendenser. Muligens negativt i sosiale sammenhenger, kanskje positivt når det gjelder SA.

– SA?

– Soveromsaktiviteter. Det er stenografi. Ikke heng deg opp i det, sa hun kort. – Jeg sa at tiltrekning er med i bilde. Ønsker du en jomfrubrud, prins Drakos?

– Stavros klarer seg, og nei, det gjør jeg ikke. Han burde ikke være forbauset over åpenhjertigheten. Hun var beryktet for å være pågående, nesten frekk. Hun var også beryktet for å skape forhold som førte til vellykkede ekteskap og økte formuer. Hun var en strateg mer enn en Kirsten Giftekniv, og det fantes visst ingen bedre. Hun kjente sosietetens regler og visste hva som var formålet med et fornuftsekteskap.

Ekteskap betød ingenting for ham personlig, så det passet ham ypperlig å overlate kandidatsøket til Jessica Carter. Og hvis pressen hørte om det, var det bare bra. Han hadde rykte på seg for å gjøre ting annerledes og vende ryggen til måten faren hadde styrt landet på.

Og dette var så langt unna noe faren ville ha gjort som det var mulig å komme.

– Det er bra, sa hun. – Det er alltid pinlig å be kvinner om bevis på deres seksuelle forhistorie.

– Gjør du det?

– Jeg har gjort det. Men ikke bare kvinner.

– Hvem da? spurte han.

– Å, hvis jeg fortalte det, måtte jeg drepe deg. Mine klienter er strengt konfidensielle, med mindre de ønsker publisitet.

– Men ryktet sprer seg, sa han. For tre uker siden traff han en gammel studievenn fra universitetet, og selvtilfredsheten hadde nesten dryppet av vennen da han presenterte sin nye forlovede. Oxford-utdannet. Og modell. Hun var alt han hadde drømt om. Skjønnhet og hjerne. Og hvem hadde fikset den oppgaven?

Jessica Carter.

Kvinnen som pressen kalte Verdens fremste Kirsten Giftekniv. Det fantes milliardærer, administrerende direktører, industrimagnater og kongelige på klientlisten hennes. Hun var berømt for å skape forhold som varte.

Det var det han trengte. Etter at han forsto at han kom til å overta tronen fordi broren var forsvunnet, hadde han sluttet å interessere seg for sin fremtidige brud. Hva han ønsket betød ingenting. Han trengte en kvinne som kunne bli prinsesse, et ikon for landet, og en støtte i kongegjerningen. Utover det hadde han gjort seg noen egne tanker. En som var vakker selvsagt. Oppvakt. Filantropisk. Fruktbar.

Det burde ikke være så vanskelig å finne.

– Dette dreier seg ikke bare om meg, ms Carter, det dreier seg om Kyonos. Familien min har opplevd så mange tragedier, altfor store … omveltninger. Jeg må være klippen. Jeg må skape det solide grunnlaget som gir folket trygghet, og et solid ekteskap er avgjørende for den planen.

Morens dødsfall for nitten år siden hadde rystet folket. Da storebroren hans, den rettmessige arvingen, sviktet, hadde det vært uro i månedsvis. Aksjene hadde stupt, handelen hadde stanset, og boligmarkedet hadde rast.

Hvorfor hadde den fremtidige herskeren egentlig dratt? Ville han virkelig abdisere? Hvilke hemmeligheter skjulte seg bak Drakos-familiens polerte og sofistikerte overflate?

Han hadde vært fast bestemt på å skape ro etter kaoset broren etterlot seg. Og det hadde han klart. Han hadde gjenopplivet Thysius, den største byen på øya, med luksushoteller og dyre klesbutikker. Han skaffet nye statsinntekter ved å ha hovedkvarteret for selskapet sitt på øya. Landet var egentlig altfor lite for et så stort selskap hvis ikke eieren var kronprins.

Han hadde gjort så mye for å trekke landet vekk fra stupet. Fra han var atten hadde hele livet hans dreid seg om hjemlandet. Han hadde ikke hatt den luksusen å få være gutt. Hadde ikke kunnet føle angst eller tristhet. Fra tidlig alder lærte han at følelser ikke hørte hjemme i hans verden. En effektiv hersker sto over sånt.

– Jeg forstår at dette er viktig, sa hun. – Ikke bare for landet, men for deg. Hun blir din kone.

Han trakk på skuldrene. – Jeg har visst lenge at jeg må gå til anskaffelse av en.

Jessica pustet tungt og sakte ut. – Mr … prins Drakos, du må ikke være så åpenhjertig. Det er veldig vanskelig å selge en mann som overhodet ikke er interessert i romantisk kjærlighet.

– Prøv denne oppsummeringen: gift deg med den blaserte prinsen og få en tittel, en liten øy, et slott og en tiara med på kjøpet. Kanskje det funker.

– Penger kan ikke kjøpe kjærlighet.

– Søtt. Banalt, oppbrukt, og Beatles har kanskje opphavsretten, men søtt. Kanskje du skulle slenge til dette på slutten: kjærlighet kjøper ikke lykke.

Det glimtet til av is i de grønne øynene som var så varme for bare et øyeblikk siden. – Det er pokker så sant, men vi snakker om et salgsfremstøt. Og du bidrar ikke.

Han flyttet på seg. – Kan du ikke skrive noe om de upåklagelige bordmanerene mine?

– Jeg har ikke sett dem, og jeg lyver ikke. Du er klienten min, ja, men jeg jobber jevnlig med en fast gruppe kvinner, og jeg er veldig lojal mot dem.

Det var fascinerende hvordan hun gikk fra varm til kald. Hvordan hun nesten fremsto som blyg, helt til hun åpnet munnen. Og for en vakker munn det var, enda hun strammet den. Hva måtte til for å gjøre den mykere?

Magen hans strammet seg.

– Og tror du en av dem er dronningen min?

– Hvis ikke, skal jeg traske gjennom Europa og riste i forgylte trær til et medlem av adelskapet faller ned. Jeg gir meg ikke før dette er i orden.

– Du skal være den beste. Du klarte få en av vennene mine som var evig ungkar gift.

– Det er fordi jeg aldri sier meg fornøyd med det middelmådige. Alt dreier seg om å finne de to som passer absolutt best sammen, sa hun blidt.

– Jeg eier ikke den samme entusiasmen som deg.

– Det er greit. Jeg har nok for oss begge. Nå … Hun så ned på nettbrettet sitt igjen. – Din søsters bryllup er om et par uker, og jeg vil ikke at du skal dra dit med en partner, greit?

Han rynket pannen. – Jeg hadde ikke tatt med meg noen kvinne i et bryllup. Brylluper var steder man fant kvinner, det var ikke noe poeng i å ta med en. Tanken minte ham på at det var veldig, veldig lenge siden han sist sjekket opp en kvinne.

– Og du drar ikke med en av brudepikene heller, la hun til. – Du må bli ansett for å være tilgjengelig, imøtekommende og, å ja, tilgjengelig.

– Du sa det allerede.

– Det er viktig. Vi kommer selvsagt ikke til å avertere etter passende kvinner i hele kongedømmet, vi må være mer diskré.

– Hvorfor kan vi ikke bare avertere etter passende kvinner?

– Hør her, Drømmeprinsen. Hvis du ikke vil prøve glasskoen på voldsomt mange svette føtter, gjør vi det på min måte. Derfor må du oppføre deg slik jeg vil i prinsesse Evangelinas bryllup.

– Jeg ville ikke ha sjekket opp en brudepike. Min søsters venninner er altfor unge for meg, sa han.

– Å … så du har aldersgrenser, sa hun og lysnet opp. – Det er viktig.

– Ja, ingen så ung som Evangelina. Tjuetre er det yngste. En ti års aldersforskjell er ikke så ille. Og øvre grense går kanskje ved tjueåtte.

Hun rynket pannen. – Å. Greit. Hun så ned på nettbrettet, så opp igjen, og ned enda en gang. Munnen beveget seg som om hun tygde på noe. Sikkert ordene sine. Hun så opp på ham igjen. – Og hvorfor er alle over tjueåtte for gamle egentlig?

– Jeg trenger en kone som kan få barn. Helst flere. Og er hun eldre så …

– Ja, freste hun og så ned igjen.

– Hvis jeg spør hvor gammel du er, gjør jeg det bare verre, ikke sant? spurte han tørt.

– Jeg har ingen problemer med alderen min, prins Stavros. Jeg er tretti. Ikke at det angår deg.

– Det er ikke personlig.

– Jeg forstår det, sa hun. – Og uansett søker ikke jeg.

– Synd, sa han og så kinnene hennes bli bleke.

Jessica la iPaden på bordet og hendene i fanget, i et forsøk på å hindre fingrene i å skjelve. Hun sa bare gale ting. Snakket før hun tenkte. Ikke så rart ettersom hun gjerne ble irritabel når hun var nervøs.

Den lille særegenheten hadde hun dratt nytte av i årenes løp. Folk likte at hun var så likefrem. Og det passet henne, for da kunne hun ha sine egne forsvarsverker oppe og hindre folk i å komme for nært. Hun slapp å vise sårbarhet.

Og hun måtte ikke slutte å være på vakt i prins Stavros Drakos’ nærhet. Virkelig ikke.

– Jeg har klart å snike til meg tre bryllupsinvitasjoner, sa hun. – De går til tre kvinner som du og jeg skal velge i løpet av uken. I bryllupet vil du snakke med hver av dem i tjue minutter, ikke mer. Og etter det velger du den som går til neste runde. Jeg har satt opp en liste med spørsmål du kanskje vil stille.

– Får jeg ikke engang et helt stevnemøte? De mørke øyenbrynene hevet seg.

Hun vred på seg. Han var foruroligende sexy. Hun klarte ikke å se på ham slik hun vanligvis så på vakre menn: som et pent kunstverk hun ikke hadde noen følelser for.

Hun hadde lagt den delen bak seg, og hadde ikke savnet den. Før nå …

Stavros … vel, han antente gnister i henne. Gnister som hadde vært fraværende så lenge at hun trodde de var helt borte. Det var en katastrofal oppdagelse.

Hun reiste seg og gikk unna ham, i håp om at avstand skulle klarne tankene. Eller gi henne tilbake selvkontrollen.

– Du trenger ikke et helt stevnemøte. Ikke på dette stadiet. Jeg har valgt noen kandidater ut fra det vi diskuterte på telefonen. Og nå har jeg finjustert listen, og jeg har noen kvinner som jeg vil du skal ha et innledende møte med. På papiret ser du til å passe godt sammen med dem, og tiltrekning … Det var som om ordet satt fast i halsen. – Tiltrekningen er faktisk noe av det enklere på dette stadiet. Men det er ikke lett, ikke … egentlig. Magen hennes strammet seg. Stavros’ brune øyne kikket intenst på henne. Han var nydelig.

Det var litt latterlig hvor sexy han var. Firskåren kjeve, rett, stolt nese, og leppene hans … de forandret seg ofte. Bestemte og uforsonlige noen ganger. Og andre ganger, når han smilte, virket de myke. Myke og … kyssbare.

Hun svelget og forsøkte å glemme hvor lenge det var siden hun sist ble kysset. Hun forsøkte enda hardere ikke å tenke på å kysse Stavros’ lepper.

– Uansett så … Hun trakk pusten dypt. Hun visste hva hun skulle si nå, kunne ha forklart systemet sitt i søvne. Og hun kunne ta et par skritt til vekk mens hun forklarte. – Vi begynner med den grunnleggende tiltrekningen. Den vi kaller «lynnedslaget». Som var det samme hun hadde følt da hun kom inn på Stavros’ kontor samme formiddag. – Mange tror det er kjærlighet ved første blikk. Den umiddelbare tiltrekningen vil være sterkere mot minst en av kvinnene i bryllupet. Når vi fortsetter, vil vi prøve å finne ut hvilken kvinne du har en mer varig tiltrekning mot. Men det er en annen fase av programmet.

– Og du beskylder meg for å være uromantisk. Du har satt opp dette kalde, beregnende systemet. Jeg klager ikke, men la oss være … hva var ordet du brukte? Åpenhjertig. La oss være åpenhjertige, du og jeg. Et smil trakk i munnvikene da han reiste seg og kom rundt skrivebordet. – Du er ikke noe mer romantisk enn meg.

Stemmen hans gled over huden hennes som varmt smør. Så deilig, og så veldig, veldig ille for henne. Hun kremtet, og tok et skritt bakover.

– Greit, jeg er ingen romantiker. Ikke egentlig. Jeg var det nok en gang, men ikke nå. Hva er egentlig romantikk? Varme følelser og urealistiske mål vi overfører til hverandre i begynnelsen av et forhold. Romantikk er en illusjon. Det er derfor jeg mener det er bedre å bringe folk sammen på et mer konkret grunnlag. Fra de grunnleggende prinsippene kan kjærligheten vokse. Og når grunnlaget er solid, mener jeg at kjærligheten kan bli ekte og varig. Det er når folk kun velger ut fra «lynnedslaget» og intet annet at de får problemer.

Han strøk hånden sin over håret, og den plettfrie dressen strammet seg over den muskuløse brystkassen. Hun lurte på hvordan slike muskler ville føles under hendene. Hun hadde aldri berørt en brystkasse som så slik ut.

Å, kjære vene. Tanker som vandret igjen.

– Så, gjorde du det? spurte han. – Lot du deg forlede av et «lynnedslag» som du kaller det, og så endte det katastrofalt?

Hun lo og snudde seg vekk. – Noe sånt. Mye mer komplisert, men hun ville ikke snakke om det. – Poenget er at jeg vet det fungerer.

– Men du er ikke gift.

Hun bråstoppet og vaklet litt på de skyhøye hælene. – Jeg er faktisk lykkelig skilt. Lykkelig var kanskje litt overdrevent, men skilt var hun. – Jeg feiret akkurat fireårsjubileet for min ugifte lykke.

Han hevet et øyenbryn. – Men allikevel tror du fortsatt på ekteskapet?

– Ja. Det at ekteskapet mitt ikke fungerte, hjelper meg i det jeg gjør. Jeg forstår hvorfor ting svikter. Og jeg forstår hvordan man bygger et solid grunnlag. Du har vel hørt om den kloke mannen som bygde huset sitt på stein?

– Historien er begravd et sted i utkanten av mitt fordervede sinn. Minner fra søndagsskolen ligger på lur der et sted. Å, det sjarmerende, rampete smilet var altfor flott. Ikke rart han hadde rykte på seg for å få kvinner til sengs på fem minutter.

Hun tok enda et skritt bakover, og han kom tre skritt fremover.

Hun rensket halsen. – Flott. Vel, jeg skal hjelpe deg med å bygge et ekteskap på stein heller enn sand.

Han smilte skjevt og tok ytterligere to skritt mot henne. – Noe annet enn et ekteskap som faller på steingrunn?

Hun gikk bakover. – Veldig.

– Det er bra å vite, sa han.

– Du og jeg skal samarbeide om å skape et sterkt forhold, for deg og landet, sa hun med all den selvsikkerheten hun kunne oppdrive.

Da han kom helt opptil henne, tok hun enda et skritt bakover og traff veggen. Hun tvang frem et smil og tok et skritt fremover.

Han holdt frem hånden; så stor og solbrun og maskulin. Et øyeblikk bare stirret hun på den og forsøkte å huske hva man skulle gjøre når noen strakk frem hånden.

Hjernen spratt i gir, og hun stakk frem sin hånd. Da han grep den, ble hun omsluttet av hete. Nå ønsket hun at hun hadde brukt de små hvite hanskene sammen med perlekjedet. Hun hadde ment at det var litt for sært for et forretningsmøte, men en beskyttelse mot berøringen hans hadde vært bra.

Hun hadde sett bilder av ham, men hadde ikke innsett hvor lite de egentlig avslørte om mannen. Han var bred, nesten tretti centimeter høyere enn henne, og han luktet himmelsk. Ren hud med et snev av sandeltre.

Han fikk henne til å føle seg liten og feminin. Og som hun skulle gå fra vettet.

Hun trakk til seg hånden og gjemte den i en brett i skjørtet, hvor hun knyttet den og forsøkte å tvinge vekk den brennende følelsen.

– Det skal jeg huske, ms Carter. Og jeg advarer deg, jeg kan være litt av en slavedriver.

Halsen snørte seg sammen. – Jeg … jeg kan håndtere deg.

Han lo, lavt og mørkt, som smaksrik kaffe. – Vi får se.