Tawny Weber

Sex, løgner og bedragere

Oversatt av Lena M. Bakke

MINISERIE: NATTLIG MANØVER

Det blir ikke alltid som man har tenkt seg. Iblant blir det enda bedre … Her er den tredje og siste delen i miniserien Nattlig manøver.

Kjære leser!

Jeg må innrømme at jeg er litt forelsket i helten min, Gabriel Black. Han er en sjarmerende rampegutt med noen tvilsomme vaner (vel, han er en svindler), men han har et hjerte av gull og en hang til å redde folk; spesielt kvinner i nød. Om det virkelig er en kvinne som kan ta vare på seg selv, er det spesialagent Danita Cruz fra FBI. Dette var morsomme karakterer å spille opp mot hverandre, for begge er så sårbare, men gode til å skjule det, til og med for seg selv. Jeg håper du vil sette like stor pris på å lese om det erotiske eventyret deres som jeg hadde med å skrive det.

Denne boken har også en spesiell gjest: katten Pippi, som bor i huset for hjemløse dyr: Furry Friends Animal Shelter. Du kan bli bedre kjent med Pippi og alle de andre kjæledyrene i bloggen: http://blazeauthors.com. Stikk gjerne innom og si hei! Og hvis du først er på nettet, må du sørge for å besøke hjemmesiden min: www.tawnyweber.com.

Tawny Weber

Til Jeanne Adams,

som takk for at du besvarer mine bønner om hjelp.

Igjen og igjen og igjen. Du er tøff!

Prolog

– Du frister skjebnen. Hvis du ikke er forsiktig, mister du alt du har jobbet for, inkludert friheten.

Ettertenksomt lente Tobias Black seg tilbake i skinnstolen og kikket på kongeriket utenfor vinduet sitt, vanligvis kjent som den lille byen Black Oak. Så sukket han og kastet et blikk på telefonen.

– Noen ganger er det verdt å ta sjanser, min venn. Og for å få familien min hjem, gjør jeg det gjerne.

– Har du vurdert bare å ringe sønnen din og be ham komme hjem og hjelpe deg? Oppgittheten var tydelig selv på telefonen. – Du blir etterforsket for flere lovbrudd. Mannen som ble angrepet i din egen MC-forretning for knappe tre uker siden, har beskyldt deg ikke bare for den handlingen, men også for å være lederen av et nytt forbryterkonglomerat som vokser frem i Nord-California. Men i stedet for å forsøke å renvaske navnet ditt, planlegger du å lure din egen sønn.

– Ikke lure, rettet Tobias. – Jeg holder ikke på med svindel lenger, vet du vel? Jeg er et nytt og bedre menneske og har gjort opp for alt jeg stjal i årenes løp.

– Det vil ikke forhindre at du blir arrestert hvis du ikke renvasker navnet dit. Er det virkelig verdt det å holde på med et slikt sjansespill?

Tobias vurderte spørsmålet. For to måneder siden hadde han spilt kortene sine og vunnet i spar. Ikke bare hadde han trukket i trådene for å få eldstesønnen, Caleb, hjem, men gutten var nå sheriff i byen og skulle gifte seg.

For en måned siden hadde han satset på at datteren, Maya, ville prøve å redde ham fra ham selv, og han hadde spilt kortene igjen. Det hadde endt med gevinst da også. Men bare så vidt, ettersom Maya tok med seg en egen FBI-agent hjem. Spillet hadde vært risikabelt en stund, men da ble det bare morsommere å vinne. Og gevinsten i det tilfellet betød at Maya ville flytte hjem, og hun forlovet seg.

Nå måtte han håndtere Gabriel.

Av alle de tre barna var Gabriel den som mest lignet Tobias selv. Dette ville bli den største utfordringen. Tobias’ mage trakk seg sammen. Nervøsitet? En gang hadde han lurt en av USAs tidligere presidenter til å støtte en falsk veldedighetsorganisasjon og bare følt glede. Men når han sto overfor familien og satte i gang spillets siste runde … Store møll sloss mot hverandre i magen hans.

– Det er verdt det, gjentok han, som om han ikke hadde noen bekymringer. – Selv om jeg bønnfalt ham, ville ikke Gabriel ha kommet hjem. Dette er den eneste måten. Vi trenger noen på innsiden. Noen med et rykte som kan overbevise de kriminelle om at han er en av dem. Men enda viktigere, noen med en ubetinget interesse av å renvaske navnet mitt.

– Og du tror virkelig at den kriminelle gjengen som møtes der i byen vil slippe ham inn?

– Takket være Calebs etterforskning, vet vi navnet på tre av de mest fremtredende forbryterne. Jeg har gjort en avtale med en veldig dyktig dataprogrammerer som jeg stoler på.

Denne noen var datteren hans, som var en fantastisk dyktig hacker. Han trakk pusten dypt og visste at han måtte gjøre dette. Det var ikke noe valg: friheten, familien og livet hans avhang av det. Men det var det vanskeligste han noensinne hadde gjort.

– Denne noen hacket e-post-kontoene deres og har lagt inn e-poster hvor det ser ut som hver av dem foreslår Gabriel som det siste medlemmet. De har slukt åtet, og invitasjonen hans er utsendt fra den som nå måtte lede dette svindelforetaket.

Da han sa ordene, sitret det nervøst nedover ryggen. Det var en ting å planlegge en svindelaffære og sette den i gang. Men når han nå hentet sønnen hjem, sendte han ham også inn i armene på kriminelle, som, i motsetning til Tobias, ikke hadde noen kvaler når det gjaldt voldsbruk. Han risikerte mye for sin egen del. Men han risikerte like mye på sønnens vegne.

– Greit, greit. Som vanlig har du skapt et innfløkt nett som uten tvil vil gi det resultatet du ønsker. Den andre mannen sukket og fortsatte i tonen til en som visste han ble ignorert. – Men å få sønnen din arrestert for å få ham hjem igjen, kan være å gå litt for langt, gamle venn. Selv for deg.

1

Gabriel Black lente seg mot teakbaren og smilte tilfreds. Ved albuen sto et glass med den dyreste whisky. Dressen var Armani, skoene var Ferragamo og skjorten var av silke. I lommen lå nøkkelen til internettaksjer verd millioner.

Ikke dårlig på en torsdagskveld.

Han var født til å ta sjanser og hadde et talent for å vinne. Og han hadde på følelsen at han ville vinne stort i kveld.

– Spanderer du en drink på meg?

Han kastet et langt blikk på rødtoppen med farlig formfull kropp. Så knipset han i fingrene og gestikulerte at bartenderen skulle gi henne det hun måtte ønske. Da Moe plasserte champagneglasset ved siden av henne, smilte Gabriel sjarmerende og nikket mot mennene som akkurat kom inn døren.

– Jeg har noen saker å ta meg av, sa han til rødtoppen. Med et øye festet på målet, lente han seg frem og strøk pekefingeren over skulderen som var naken over den stroppeløse glitterkjolen. – Nyt champagnen din, hold setet mitt varmt, og så, når jeg er klar, kan vi drikke resten av flasken på rommet mitt.

– Jeg ser frem til det, kurret hun og stakk tungespissen mot krystallglasset før hun gled inn på barstolens fløyelskledde sete.

I bare et sekund var Gabriel distrahert. Han grep glasset hennes, og snudde det og drakk der den mørkerøde leppestiften viste at hennes lepper hadde vært. Champagnen eksploderte på tungen hans. Akkurat slik sexen sikkert ville gjøre senere.

– Deilig, mumlet han og ga tilbake glasset.

Han blunket til henne, snudde seg og studerte rommet. Umiddelbart oppdaget han offeret sitt og partneren hans. De var i ferd med å sette seg i en bås i hjørnet.

Og så lett forsvant rødtoppen ut av hodet. En av Gabriels styrker var evnen til å overse alt som sto mellom ham og målet. Enda han tilba kvinner, hadde de sin plass. I sengen hans, mot veggen, tårnende over hans nakne kropp. Det var bra plasser. Men ingen kvinne snek seg inn i hodet hans når han jobbet.

Tross alt var jobben alt.

Noe han hadde lært av faren. Men enda så fantastisk Tobias Black var, hadde han aldri helt mestret den regelen. Gabriels far var svindlernes konge, men han ga aldri slipp på følelsesmessige bånd. Det hadde felt ham og var grunnen til at han nå var ute av gamet.

Gabriel beundret farens evner. Men han var bedre selv.

Imidlertid skulle han utsette triumferingen til senere. Etter at han hadde gjort disse herrene en glatt million lettere.

Han visste at det imøtekommende smilet ikke dempet den farlige utstrålingen som omsluttet ham som et andre hudlag. Men enten det dreide seg om et profesjonelt pokerlag eller en svindelaffære, så lurte den elegante dressen og rådyre frisyren folk lenge nok til at han fikk jobben gjort.

– Mine herrer, hilste han da han kom bort til båsen deres. Med et nikk til begge mennene trakk han en stol borttil.

– Mr Lane, hilste den første mannen og brukte Gabriels falske identitet. Håret var trukket glatt bakover fra et ansikt han hadde vært uheldig med; han var den typen du garantert visste var blitt mobbet på videregående. Fyren som ingen jenter ville ha, som hadde fokusert all sin seksuelle frustrasjon i tenårene på å studere slik at han kunne tjene den slags penger som kjøpte nok av tilbedende blikk.

– Vi er glad du ville treffe oss, sa den andre fyren. Denne var mer skeptisk. Regnskapsføreren som var her for å forsikre at ikke vennen ble lurt.

Bra. Alt som kom for lett var kjedelig. Gabriel likte å måtte jobbe for pengene. Og han hatet å kjede seg.

– Jeg setter pris på at vi kunne møtes her. Gabriel nikket mot hotellets private bar. – Jeg må brått dra til Europa, og hvis vi ikke gjorde dette i kveld, måtte det vente til jeg kommer tilbake om to uker. Jeg kan selvsagt gjerne vente. Avtalen blir bare bedre, men dere er hederlige menn, og jeg vil ikke forsinke muligheten deres til å kjøpe dere inn.

– Jeg har sett på prospektet ditt og vilkårene for salget, begynte regnskapsføreren. Så ble øynene hans store, og han så ut til å miste tråden. Gabriel fulgte blikket hans og svelget nesten tungen sin.

Hallo, baby.

Rommet forsvant. Avtalen var bare et fjernt minne.

Som en laser zoomet blikket hans seg inn på blondinen.

Hun var tatt rett ut av enhver manns drøm. Store lokker hang i spiraler rundt et ansikt som bare ropte ut om het sex. Øyne så blå at de nesten var lilla strålte, og de lange, fyldige øyevippene og den sorte øyesminken gjorde at hun så ut som hun ganske nylig hadde steget tilfreds ut av sengen. En seng hvor en tilfredsstilt mann lå igjen og smilte utmattet.

Lokkene strøk mot skuldre som var nakne bortsett fra glitter og noen smale, svarte stropper. Gabriel ble tørr i munnen da han så de stroppene. Brystene hennes var perfekte. Svart tøy, som glitret like mye som huden, la seg rundt de runde kulene som en elskers hender. Blikket hans gled nedover til en midje smal nok til at han kunne ha tatt rundt den med to hender. Svart skinn svøpet hoftene hennes og sluttet der hvor lange – å, herregud, de var himmelsk lange – bein begynte. Blikket hans avsluttet turen ved føttene, og Gabriel håpet virkelig han ikke siklet.

Skoene besto stort sett av bånd som var knyttet i en flott sløyfe ved anklene. Høye, svarte med syltynn hæl; det var den typen sko som skulle brukes med bodylotion og ikke noe annet.

Han slepte blikket opp til ansiktet hennes igjen.

Munnen var våt og skinnende, underleppen fyldig og inviterende. Et lite smilehull lekte seg da hun ga Gabriel et hett blikk.

Da kavaleren hennes, en fyr Gabriel ikke så tydelig, trakk ut stolen for henne, var det som hun smeltet ned i den i en eneste, smidig bevegelse. Med blikket fortsatt låst på hans, blunket hun så vidt til Gabriel og ga ham et slengkyss.

Gabriels kropp var umiddelbart i alarmberedskap. Lidenskapelig alarmberedskap. Musklene spente seg, magen trakk seg forventningsfullt sammen. Fingrene verket etter å berøre den huden. Etter å la fingertuppene gli over den nakne kroppen. Ville hun grøsse? Hvis han tok henne mot veggen, ville hun legge de lange beina rundt hoftene hans og klamre seg fast?

Alt annet i rommet forsvant.

I motsetning til rødtoppen var ikke dette en kvinne du kunne skyve ut av hodet.

Rendyrket sex, med en farlig, men deilig skarphet; hun hadde en kropp som fikk menn til å tigge.

Og hun var sammen med en annen.

Ikke at han brydde seg.

Gabriel fikk alltid det han ville.

Og han ville ha henne.

Det eneste spørsmålet var hvor lang tid det ville ta ham å få henne.

Noen kremtet.

– Mr Lane?

Han så blondinen takke servitøren for et glass isvann. Da hun løftet det til leppene, møtte hun Gabriels blikk igjen.

Han så halsen hennes bevege seg da hun svelget.

Kroppen hans ble hard.

Hun senket glasset. Med blikket låst på hans, slikket hun en glinsende vanndråpe fra underleppen. Myk og rosa; han kunne se for seg at den tungen slikket andre ting.

Han stønnet nesten.

– Mr Lane?

Pokker. Han var her for å jobbe.

Leken måtte vente.

Gabriel slepte blikket vekk fra den nydelige blondinen og fokuserte på mennene foran seg. Han kunne fortsatt se det sexy uromomentet i øyekroken mens han lyttet til regnskapsførerens bekymringer angående avtalen. Jerry, offeret med det uheldige ansiktet, stirret over Gabriels skulder og nikket fraværende til det kameraten sa.

I et forsøk på å fokusere på gamet, overså Gabriel glimtene av farger og lys i øyekroken. Men så krympet Jerry seg og virket sjokkert.

Gabriel snudde seg tidsnok til å se at blondinens kavaler grep henne hardt i håret.

– Hva i …

Gabriel var halvveis ute av stolen da fyren trakk munnen hennes mot sin. Hun lente seg nærmere, som om hun likte det. Ingen kamp, ingen tegn på at hun hadde problemer. Da han trakk seg unna, sa hun noe og klappet fyren på brystkassen. Smilet hun ga ham var stort og vennlig.

Nervetrådene var blottlagte fordi følelsene vekslet mellom begjær og adrenalinstøtet som fulgte med trangen til å redde en dame i nød; Gabriel knyttet nevene og trakk pusten dypt.

Han flyttet litt på seg slik at han ikke lenger kunne se forestillingen.

Han måtte for pokker fokusere.

Spillet kom først. Pengene.

Aldri en kvinne.

– Jeg forstår bekymringene dine, sa han til mennene og fokuserte på Jerry. Han fortsatte med å redegjøre for hvorfor de tenkte feil og hvorfor avtalen var den beste siden oppfinnelsen av internettporno. Det gikk bare noen sekunder før begge mennene nikket og smilte bredt.

Men det var ikke fordi han var så dyktig. Nei, fyrenes oppmerksomhet var delt: halvparten var rettet mot Gabriels salgstale og den andre halvparten var rettet mot blondinen bak skulderen hans.

Helsike, tenkte han da han skjøv kontrakten mot Jerry så han kunne lese og signere. Hun gjorde det altfor lett for ham. Det begynte å føles som han burde tilby henne noe vakkert og glitrende som takk for at hun gjorde halve jobben for ham.

Etter å ha tilbudt Jerry pennen sin og et sjarmerende smil, kunne Gabriel nesten føle hvordan en million dollar gled ned i lommen hans.

Så lød et høyt knas da glass traff gulvet, et dempet rop av smerte og et knurr, og lyden av hud som slo mot hud. Rommet ble bomstille et øyeblikk før luften ble fylt av gisp og protester.

Raseriet trakk Gabriel på føttene. Men før han rakk å ta et skritt, ristet blondinen raskt og bekymret på hodet. Ansiktet hennes, hvor det ene kinnet skinte rødt etter drittsekkens hånd, så livredd ut.

Hold deg utenfor, bønnfalt de store, blå øynene.

Ettersom han var en mann som mente at folk hadde rett til å ødelegge sitt eget liv, tvang Gabriel seg til å sitte igjen.

Han så en ryddegutt skynde seg bort for å sope opp det knuste glasset. To servitører skyndte seg også, en mot bordet, den andre antakeligvis til sjefen.

La det være, Black.

Noen tok seg av det. Ingen grunn til at han skulle blande seg inn. Eller enda verre, ødelegge denne avtalen.

Han så blondinen forsikre den bekymrede servitøren om at alt var bra. Drittsekken av en kavaler bare glodde olmt på fyren og hadde et hardt grep rundt armen hennes.

Nei. Han ville ikke klare å overse det.

Gabriel skar en grimase. Og så, fordi han ikke kunne gjøre noe annet, holdt han opp en finger for å stanse regnskapsførerens tale.

– Vent litt, mumlet han. Han reiste seg, blikket var låst på fyren som plaget den vakre blondinen. Han gikk mot båsen med en sjarmerende advarsel på tungespissen.

Fyrens små, runde rotteøyne kikket mot Gabriel et halvt sekund før han grep en håndfull av blondinens lokker og nappet til. – Jeg betaler deg for å more meg. Jeg vil more meg. Ta meg nå, kvinnfolk. Her. Nå, knurret han.

Det lave smerteskriket hennes ble overgått av den skamfulle rødfargen som varmet de alabasthvite kinnene. Hun så ikke lenger på Gabriel. I stedet hvisket hun noe og forsøkte å trekke seg unna.

– Ingen fest, ingen betaling, svarte fyren. Han hvisket ikke.

Var hun en innleid fantasi?

Betød ingenting.

Raseriet skjøv ham forover. Før hun rakk å rope igjen, hadde Gabriel lagt hånden rundt fyrens nakke.

– Å, nei, stønnet blondinen, og strakte seg mot Gabriel uten å få tak i ham da han trakk fyren på føttene. – Vær så snill.

Med knyttneven klar til slag, gjorde Gabriel den feilen å se på henne. De store, blå øynene, så sexy og redde, bønnfalt ham. – Vær så snill. La ham gå.

Fingrene hans klødde. Armen vibrerte av kraften i raseriet hans. Han ville dundre den inn i mannens ansikt. Sørge for at han betalte for å ha gjort henne vondt. For å ha ydmyket henne.

Det var den siste delen, ydmykelsen, som fikk Gabriel til å svelge den skarpe brutaliteten som pulserte i ham. Han glodde inn i drittsekkens små, runde øyne og ristet ham hardt før han slapp ham.

– Ut.

Drittsekken så ut som han ville si noe. Han kastet et ampert blikk på blondinen og åpnet munnen. Gabriel knyttet nevene. Fyren stakk.

– Jeg må … Ansiktet hennes brant da hun så alle de stirrende ansiktene, og blondinen presset en hånd mot de fyldige, skinnende leppene som for å holde igjen et hikst. Så hev hun seg opp og flyktet også ut av rommet.

Gabriel var så revet mellom ambisjoner og trangen til å beskytte at han hadde lyst til å hyle. Men egentlig var det ikke noe valg. Han kastet knapt et blikk på offeret og millionen han sa farvel til da han fulgte etter henne.

Han nådde henne igjen rett utenfor hotellet, like ved hageinngangen.

– Vent, forlangte han og langet ut for å nå henne igjen før hun rundet hjørnet. Hvordan i helvete kunne hun bevege seg så raskt på de hælene? Gabriel måtte nesten løpe for å gripe armen hennes.

Gispet hennes var en tårevåt protest. Hun rykket armen til seg, men snudde seg mot ham. – Ikke, sa hun. Tårene strømmet fra de sexy, blå øynene. Det var et sminkemirakel, men sminken hennes rant ikke til tross for all fuktigheten. Så i stedet for å virke hoven og skitten, glødet hun.

Gabriel bannet taust. Det burde ikke være noe tiltrekkende ved en gråtende kvinne.

– Du burde ikke ha fulgt etter meg, mumlet hun og strøk fingrene over ansiktet som for å skjule tårene. Det så ut som hun var klar til å hoppe ut av sitt gode skinn. Blikket føk til venstre, så høyre, før det et kort øyeblikk møtte hans, og så senket det seg til skulderen hans.

Hun var enda mer sexy på nært hold. Håret skinte gyllent i lyset fra gatelykten. Til tross for det sexy antrekket og ville utseendet, virket hun sped, nesten skjør her ute.

Og fortsatt var hun så helsikes sexy at han fikk vann i munnen. Han lengtet etter å smake på de leppene, blanke og fyldige. Og huden, så silkemyk og fristende. Men mest av alt på formene, som knapt var skjult bak det nesten usynlige svarte tøyet.

– Jeg redder ikke damer og lar dem stikke av mens de fortsatt er opprørt, sa Gabriel med et sjarmerende, tålmodig smil.

– Hvorfor det? Hun tok et skritt tilbake, med hendene over brystene, som for å beskytte sømmeligheten sin. Eller seg selv. – Hva vil du?

– Jeg ber ikke om noe, forsikret han henne.

Skepsisen hennes var tydelig, og hun ga ham et langt, vurderende blikk.

Gabriel forsøkte å se uskyldig og ufarlig ut. Ikke lett, ettersom han aldri hadde vært noen av delene.

Så kastet hun seg i armene hans.

– Å, søta, ikke gråt, mumlet Gabriel. Han la armen rundt den slanke skulderen og klemte henne inntil seg.

Kroppen hennes passet perfekt til hans. Selv om hun virket sped, var hun høy nok til at kinnet hennes hvilte mot halsen hans. Kroppen hennes ristet da hun gråt.

Kvinne i nød, minnet han seg selv på da blodet hans ble hett. Han hadde blitt kalt mye rart i sitt liv, men den typen fyr som utnyttet mishandlede, sårbare kvinner hadde aldri kommet på listen.

Så strøk hun en fot langs leggen hans. En fot som var dekket av de sexy båndene hun antakeligvis kalte sko.

Gabriel kunne ha sverget på at hjernen hans nesten kortsluttet. Kroppen hans, som allerede var i alarmberedskap, sendte alt blodet rett til pikken hans. En pikk som mer enn gjerne tillot at hun trykket seg nærmere slik at de skinnkledde hoftene kunne gjøre det klart hvor festen foregikk.

– Jeg trengte de pengene, snufset hun og kikket opp på ham med de største, blåeste øynene han noensinne hadde sett. De tårevåte øynene, omkranset av fyldige vipper, var hypnotiske og trakk i sjelen hans. – Jeg klarer ikke å betale husleien uten dem. Jeg er allerede to uker på etterskudd og blir kastet ut i morgen.

Nå trengte hun bare å legge til en syk bestemor og en dårlig katt. Men hva kunne en fyr gjøre?

– Her. Han trakk frem fire hundrelapper fra lommeboken sin. – Dette bør dekke tapet ditt. La oss gå inn og tørke tårene dine. Jeg kjøper en drink til deg, og skaffer deg deretter en drosje hjem.

Hun trakk pusten skjelvende. Slik at de velformede brystene ble presset mot brystkassen hans.

– Takk, hvisket hun etter å ha nølt et øyeblikk. Hun ga ham et blikk som var både takknemlig og forførende. Gabriel var ganske sikker på at han hørte et par av hjernecellene sine eksplodere. – Men jeg kan ikke ta imot pengene dine. Ikke med mindre du lar meg takke deg. Skikkelig.

Hjernen hans ble tåkete av et skarpt, pågående begjær da Gabriel forsøkte å finne ordene for å si at han ikke trengte å takkes.

Men før han rakk det, gled håndflatene hennes over brystkassen hans. Glatt, men ikke beroligende. Gjennom flere lag av tøy gjorde de huden hans like het som om han hadde vært naken.

Da hun la hendene rundt nakken hans og lente seg nærmere, gjorde brystene hennes at heten steg til brennbart nivå.

Gabriels hender strøk over de skinnkledde hoftene og trakk henne enda nærmere.

Munnen hennes møtte hans. Først forsiktig, de blanke leppene strøk lett over hans. En gang, så to.

Deilig.

Hun skakket på hodet. Leppene deres passet perfekt sammen. Mer perfekt enn han likte, innså han. Han vred på seg og skulle trekke seg unna, men da strøk hun tungen langs leppene hans, og det som gjensto av hjernen, gikk opp i flammer.

Kysset ble vilt. Tunger gled over hverandre. Ingen myke kjærtegn, dette var en intens duell for å ta kontrollen. Hett, intenst.

Fantastisk.

Før Gabriel kunne gjøre det enda litt hetere og villere, trakk hun seg unna. Øynene var store. Lidenskap og noe som lignet en blanding av redsel og frykt svevde i det blå dypet.

Så blunket hun og så sexy ut igjen.

– Det var bare en forsmak på takken min, kurret hun.

– Jeg ser frem til enda en smakebit, brummet han og senket hodet sitt mot hennes igjen.

– Legg hendene på hodet, bjeffet en stemme bak Gabriel.

Han kunne knapt høre over brølet i hodet sitt. Alt han var, alt han hadde, var fokusert på blondinen og den seksuelle desperasjonen hun pisket opp i kroppen hans.

– Du hørte meg. Trekk deg unna, mister, lød stemmen igjen.

– Hva? Fingrene hans brant fortsatt etter å ha tatt på henne, så deilig fristende, og Gabriel krøllet dem sammen på skuldrene hennes for å beskytte henne mot avbrytelsen. Men blondinen sukket skjelvende, tok et skritt tilbake, og gjorde et stort nummer av å stikke pengene ned i livstykket sitt.

– Hendene på hodet. Stemmen, mandig og sint, gjorde alvorlig skade på lidenskapen som sitret i ham.

Før Gabriel rakk å avgjøre hva han skulle gjøre, eller starte opp igjen hjernen sin for den saks skyld, var det noen som grep ham.

– Hva i helvete …

Den velkjente raslingen fra håndjern fylte luften rett før metallet ble klasket mot Gabriels håndledd.

– Du er arrestert for oppfordring til utukt.

– Kødder du eller? Gabriel forsøkte å vri løs armen. Men selv med sine en-nitti var han ingen utfordring for den hårete gorillaen, med et politiskilt, som glodde sint ned på ham.

Blikket hans spratt til blondinen.

Blikket hennes glødet ikke av tårer eller lidenskap lenger.

Nei, hun så tilfreds ut.

Gabriel motsto trangen til å banne.

For han var ganske så sikker på at hun var den eneste av dem som ville oppnå noen tilfredsstillelse i kveld.

*

– Vi vet begge at du ikke har noen sak mot meg. Derfor er jeg kun her av høflighetshensyn, sa Gabriel og lot som han kjedet seg da han lente seg tilbake i en overraskende behagelig stol. Han stirret på fyren som måtte være en politimann, selv om han ikke hadde presentert seg. Og ingen hadde lest opp rettighetene hans for ham, og de var ikke på en politistasjon heller. Så dette dreide seg om noe annet. – Kan du ikke fortelle hva du vil slik at jeg kan stikke?

Selv om han hørtes selvsikker ut, fikk bekymringen Gabriels nakkehår til å stritte. Men han skjøv det fra seg. ID-kortet hans påsto at han var Gavin Lane. Selv om han ikke hadde planlagt det, hadde han lagt igjen papirene som kunne ha felt ham, på hotellet med Jerry. Han var ikke bekymret. De hadde ingenting på ham.

Til tross for at han ikke var bekymret, begynte det å irritere ham at den andre fyren overså ham. Var han virkelig politi?

– At man lurer noen til å gjøre noe, ser aldri bra ut for sjefene, vet du. Og i tillegg betalte jeg aldri rypa for sex. Så kan vi ikke bare gjøre oss selv en tjeneste og avslutte her?

Fyren svarte ikke. Han fortsatte bare å bla i en tykk mappe.

Med en kjeve like stram som musklene i skuldrene hans, begynte Gabriel å bli skikkelig forbannet.

Når han ble oversett skjedde gjerne det.

– Så …

Endelig sa fyren noe.

Da han snakket, var politimannen, eller hva han nå var, ferdig med mappen og la den på bordet. Dette var en fyr som hadde god kontroll, avgjorde Gabriel. Ikke den beste motstanderen med tanke på at han også satt med de beste kortene på hånden. Men Gabriels far hadde lært ham i ung alder alltid å ha et ess eller to i ermet, så han ville sikkert takle dette. Det var bare enda et spill.

– Jeg er Hunter. Den andre mannen presenterte seg. Men han ville ikke håndhilse. Kanskje like greit, ettersom navnet fikk det til å ringe i noen bjeller. Alarmbjeller.

En fyr ved navn Hunter hadde brukt mesteparten av FBI-karrieren sin til å jage etter Gabriels far. Gabriel studerte ham med smalt blikk. Kanskje midten av trettiårene, ikke mer. Lokale politimyndigheter, ikke føderal, ikke sant? Hvis han hadde vært føderal agent, hadde han vist frem ID-kortet sitt.

Navnet var bare en tilfeldighet.

Hvis man hadde holdt på med lovbrudd lenge nok, ville man snart støte på navn mer enn en gang.

Gabriel slappet av igjen og smilte selvsikkert. – Hyggelig å treffe deg, Hunter. Nå kan du kanskje forklare nøyaktig hva som foregår her?

Hunter lente seg tilbake i stolen med et langt, vurderende blikk, men sa ingenting.

Det trengte han ikke.

Kroppsspråket, selve ansiktsuttrykket hans og utstrålingen, fortalte at han var tøff.

Gabriel gliste nesten.

Fyren var dyktig.

Forventningen rislet gjennom ham. Et deilig støt av spenning som gjorde opp for irritasjonen over å måtte gjenoppta avtalen sin.

Dekkhistorien hans var bunnsolid. En anklage for oppfordring til utukt?

Med et hevet øyenbryn lente Gabriel seg tilbake i solen, la beina i kors ved anklene og ventet han også.

Han elsket dette øyeblikket. De få sekundene før seieren. Han kunne kjenne smaken av den.

En dør gikk opp bak ham. Men Gabriel flyttet ikke blikket fra Hunter. De var de virkelige spillerne i dette gamet, ingen andre betød noe.

Parfyme kilte ham i nesen. Noe friskt. Lett. Det burde ikke ha vekket begjæret hans, men allikevel våknet kroppen til live.

Så gikk hun rundt og stilte seg på Hunters side av pulten. Skuldrene bakover, hendene løst langs siden; det var tydelig at hun sto i giv akt.

Pokker.

Gabriels kropp sloss med seg selv: lidenskapen var som et knyttneveslag i magen samtidig som den hånlige irritasjonen vred på seg.

Håret hennes hang ikke lenger i ville lokker, det var trukket bakover i en ryddig hestehale. Slik Barbie-dukken til Gabriels søster hadde hatt.

Han merket seg trist at de fristende brystene ikke lenger var halvnakne under litt glitter og små tøystykker, men i stedet var sømmelig dekket av en kritthvit bluse med stor krage. Da hun i tillegg hadde på seg et koksgrått skjørt som rakk henne til knærne og et par svarte sko, var hele utseendet strengt forretningsmessig.

Han savnet den typen forretninger det forrige antrekket hennes hadde vitnet om. Formelle idealister var irriterende og lite tiltrekkende.

Så hvorfor syntes han at hun var like tiltrekkende nå som da hun var utspjåket?

– Jeg tror du har møtt spesialagent Danita Cruz. Hunter presenterte henne med et lite nikk.

Spesialagent?

Nakkehårene hans reiste seg. Det, og advarselen som akkurat ljomet i hodet hans, fortalte at dette gamet akkurat hadde blitt et hakk mer alvorlig.

Alvorligere for ham.

Hunters lepper vred seg, som om han kunne lese tankene hans. Blondinen satte seg på Hunters venstre side. Hun så ut som en katt klar til å sluke en kanarifugl. Gabriel vred på seg så begge føttene hvilte flatt mot gulvet. Forsvarsposisjon, ja. Men den advarende lyden ble høyere. Og kvinner ble ikke kjepphøye uten en virkelig god grunn.

Kanskje han ikke kunne vri seg så lett ut av alt som han hadde trodd.

Så sa Hunter: – Danita, dette er Gabriel Black.

Han ga Gabriel et tilfreds smil, helt på grensen av kjepphøyt, og lente seg tilbake i stolen. – Han skal hjelpe oss å løse Black Oak-saken.