Reese Ryan

Savannahs hemmelighet

Oversatt av Mona Berge

Reese Ryan skriver om herlige, sødmefylte romanser. Hun utfordrer karakterene sine med familie- og karrieredramatikk og livsomveltende hemmeligheter og gir leserne en følelsesladd kjærlighetshistorie med overraskende vri. Hun er født og oppvokst i Midtvesten. I oppveksten måtte hun bli med på mange varme bilturer med familien til Memphis der resten av slekten bodde.

Til foreldrene mine som innviet meg i bøkenes verden allerede i ung alder. Til lærerne som forsterket kjærligheten til bøker. Til barndomsvennene mine som var like glade i å lese – både da og nå. Til mannen min og familien som ofrer dyrebar tid med Babe/mor/bestemor så jeg kan dele historiene jeg har i hodet med verden. Og til alle leserne som blir med på ferden.

Tusen takk.

1

Blake Abbott gned seg i pannen og stønnet. Han leste markedsrapporter, men ville heller være nede i brenneriet og forberede lanseringen av det nye produktet. Det var ute på gulvet magien skjedde når de produserte sin verdensberømte bourbon.

Assistenten hans, Daisy, banket på den åpne kontordøren. «Ikke glem at du skal intervjue en kandidat til jobben som eventplanlegger … Det starter om et kvarter.»

Blake bannet lavt. Broren Max hadde bedt ham om å ta seg av intervjuet. Den nye stillingen var underlagt Max som var markedssjef. Men han var på forretningsreise i Las Vegas. Han levde nok herrens glade dager der mens Blake jobbet og slet på kontoret.

Moren deres – som pleide å ta seg av den delen av jobben – var i Florida og hjalp den nyopererte søsteren sin.

Men Blake hadde viktigere ting å ta seg av. Produksjonen av jubileumslinjen var to uker forsinket. King’s Finest Distillery skulle feire femtiårsjubileum. En gang i tiden hadde det vært en illegal produksjon av hjemmebrent som oldefaren hadde startet i Tennessee. Bestefaren hadde så etablert selskapet som en lovlig produsent av førsteklasses brennevin.

Og hvilken bedre måte å feire på enn å gjenskape det produktet som la grunnlaget for hele virksomheten?

Å få produksjonen tilbake på riktig spor, var viktigere enn å ansette en overbetalt partyfikser.

Blake så ikke opp fra dataskjermen. «Er det for sent å flytte møtet?»

«Teknisk sett, nei», sa en stemme med slepen sørstatsdialekt. «Men nå er jeg her.»

Blake rykket til og stirret på kvinnen som sto der. Det mørke, bølgete håret var festet i en lav knute. Hvis hun prøvde å tone ned skjønnheten sin med den fornuftige, grå drakten, hadde hun ikke lyktes med det.

«Beklager, Blake.» Daisy rødmet brydd og så fra ham til kvinnen. «Jeg skulle ha …»

«Det er greit, Daisy.» Blake skjulte et smil. Han reiste seg og gikk gjennom rommet med blikket festet på kvinnen. «Jeg overtar nå.»

Daisy dyttet en mappe i hendene på ham. «CV-en hennes. I tilfelle du ikke finner kopien jeg ga deg tidligere.»

Blake takket henne. Hun kjente ham godt og lot seg ikke påvirke av humørsvingningene hans. Derfor gjorde han det han kunne for å beholde henne.

«Vel, miss …»

«Carlisle.» Kvinnen rakte frem hånden. «Kall meg Savannah.»

Blake trykket hånden hennes og ble slått av kontrasten mellom hennes myke hud og hans trælete håndflate. Det var som å komme borti et elektrisk gjerde. Han trakk til seg hånden og stakk den i lommen.

«Miss … Savannah, kom og sett deg her.» Han slo ut med hånden mot stolen på den andre siden av skrivebordet.

Hun satte seg og smilte til ham. Blikket hans ble umiddelbart trukket mot de fyldige, rosa leppene. Hvordan smakte lipglossen hennes tro?

Han satte seg bak skrivebordet og var glad for den solide barrieren mellom dem. Det var han som hadde overtaket her, så hvorfor virket det som om hun vurderte ham?

Slapp av.

Han oppførte seg som om han aldri hadde sett en slående vakker kvinne før.

«Fortell meg om deg selv, Savannah.»

Det var standardåpningen. Men han hadde oppriktig lyst til å få vite alt som var å vite om denne kvinnen.

Savannah la bena i kors. Skjørtet trakk seg oppover låret og viste mer gyllenbrun hud.

«Jeg er fra Virginia. De siste ti årene har jeg jobbet meg oppover karrierestigen, først i en liten familiebedrift, så i et middels stort kjedehotell. Begge steder tok jeg meg av eventplanleggingen.»

«Imponerende.» Uansett hvor tiltrekkende Savannah Carlisle var, ville han bare ansette henne hvis hun var den rette for jobben. «Virginia er langt unna. Hva bringer deg til Magnolia Lake? Det er en beskjeden liten by.»

«Jeg flyttet hit på grunn av denne muligheten.»

Blake så på henne med smale øyne, og hun brast i latter. Det var en herlig lyd som han gjerne hørte igjen. Helst mens de var nærmere hverandre.

«Jeg prøver ikke å smiske meg til en jobb her. Hvis ikke det funker, da», la hun til med et smil. «Jobben er perfekt for meg. Den passer til mitt talent og interesser.»

«På hvilken måte?» Blake ble nysgjerrig.

«Jeg har vært fascinert av brennerier og små bryggerier siden jeg jobbet på et lokalt ølbryggeri det siste året på college. Jeg holdt omvisninger.»

Blake lente seg frem med håndflatene på skrivebordet. «Og hvis du ikke får jobben?»

«Da jobber jeg meg til den.»

Blake prøvde å skjule hvor godt han likte målbevisstheten hennes. «Det er mange andre brennerier. Hvorfor søker du ikke på en lignende jobb andre steder?»

«Jeg har stor tro på produktene deres. Ikke at jeg drikker noe særlig selv», la hun til med en nervøs latter. «Men når jeg planlegger eventer, bestiller jeg King’s Finest. Dere skiller dere ut med smakene deres.»

Blake sa ingenting. Han lot stillheten strekke seg og bli pinlig. Det var en taktikk han ofte benyttet seg av. La kandidaten sitte og vri seg og se hva som skjer.

«Det er ikke bare derfor jeg vil jobbe for King’s Finest. Jeg liker at det er en familiebedrift. Jeg har også sans for historien om hvordan bestefaren din gjorde om salg av hjemmebrent til en lovlig bedrift som kunne videreføres til neste generasjon.»

Hun var ikke den første kandidaten som skrøt av selskapets historie for å smiske med ham. Men det lå en dyp beundring i blikket hennes. Ærefrykt, til og med.

«Du har gjort hjemmeleksene dine, skjønner jeg.» Blake lente seg tilbake i skinnstolen. «Men jeg er mest opptatt av fremtiden. Hvordan vil du påvirke fremtiden til King’s Finest?»

«Et godt spørsmål.» Savannah tok opp en mappe i skinn fra den store skuldervesken. «Det kan jeg svare på. Ta for eksempel den forestående jubileumsfeiringen. Det er en god anledning til å vise frem selskapets historie og fremtidsvisjoner.»

«Det er bare noen måneder til jubileet. De fleste planene er lagt. Vi forventer ikke at noen skal komme inn så sent i planleggingen og utføre et mirakel. Vi vil bare at det skal bli spesielt for de ansatte og innbyggerne i Magnolia Lake. Noe som gjør dem stolte av deres rolle i historien vår og optimistiske når det gjelder fremtiden.»

Hun smilte bredt. «Gi meg to måneder. Jeg skal gjøre jubileet til en fest som vil få distributører og forbrukere til å bli oppmerksomme på varemerket. Jeg garanterer at det vil vekke oppsikt.»

Det lød ambisiøst, men spennende. King’s Finests prisvinnende bourbon solgte godt i USA, men de sto overfor økende konkurranse fra små brennerier som hadde dukket opp rundt om i landet de siste årene.

«Jeg er lutter øre.» Blake skjøv stolen tilbake og hvilte foten på kneet.

Savannah fortalte om planene hun hadde for å gjøre jubileumsfeiringen til en event som formidlet selskapets enkle røtter og fremtidsvisjoner.

«Jeg liker planen din, men tror du virkelig at du kan få til dette i løpet av to måneder?»

«Det kan jeg.» Hun lukket mappen og la den ned i vesken.

Blake betraktet den vakre kvinnen foran seg. Ikke rart HR-sjefen hadde anbefalt henne og rost henne opp i skyene. Max og moren deres hadde snakket med henne i telefonen og gitt Blake myndighet til å ansette henne hvis hun var like imponerende ansikt til ansikt.

Savannah Carlisle var smart og ressurssterk. Det var bare ett problem.

Han var tiltrukket av henne. Han var mer tiltrukket av henne enn han hadde vært i noen annen kvinne de to siste årene etter at han ble singel.

Blake likte tanken på å se Savannah hver dag. Å vite at hun satt på et kontor i nærheten. Men familien levde etter en uskreven regel.

Man datet ikke ansatte.

Det var absolutt et problem siden han klødde i fingrene etter å røre ved henne igjen. Men han hadde noe helt annet enn et håndtrykk i tankene. Blake ville ikke ansette henne bare fordi hun var vakker. Det ville være galt ikke å ansette henne fordi hun var vakker også. Følelsene var hans problem. Han måtte håndtere dem.

«Ålreit, Savannah Carlisle. La oss se hva du kan gjøre.»

Etter en kort lønnsforhandling sendte han henne av gårde til personalavdelingen for å ta seg av det nødvendige papirarbeidet. Han fulgte henne med blikket da hun seilte ut av kontoret.

Blake ristet på hodet og stønnet. Denne gangen hadde han muligens tatt seg vann over hodet.

2

Savannah hadde aldri satt sin lit til utseendet sitt før. Aldri noensinne.

Men denne dagen var annerledes.

Hvis hun lyktes med planen, ville familien hennes komme på rett kjøl igjen. Penger ville ikke lenger være et problem. Ikke nå, og ikke i mange generasjoner fremover.

Bestefaren hennes ville få oppreisning og den anerkjennelsen han fortjente. Søsteren ville slippe å streve med store studielån.

Derfor kastet hun alle hemninger over bord og gjorde sitt beste for å vekke til live alle hulemanninstinktene hos Blake Abbott.

Ikke at han hadde vist det åpenlyst, det skulle han ha. Men det ulmende blikket og den dype, sexy stemmen hadde fått intervjuet til å minne om en blind date. Hun hadde ikke ventet at det gjennomborende blikket hans skulle få henne til å føle noe … noe hun ikke kunne forklare. Sjarmen hans sto i kontrast til det hun visste om ham og familien hans.

De var tyver. Den typen mennesker som kunne snyte en mann for det som var rettmessig hans. Som ikke eide et snev av medfølelse. Som ikke hadde noen skrupler med å overlate en slik mann og familien hans til seg selv, i ytterste fattigdom.

Så til tross for Blakes varme smil og overraskende gode utseende, skulle ikke hun glemme sannheten. Familien Abbott var hjerteløse og ondskapsfulle. Hun skulle avsløre dem og vise hvilke udyr de egentlig var, og så skulle hun kreve tilbake bestefarens rettmessige del av selskapet.

Da hun kjørte ut fra parkeringsplassen i den lille drittbilen, ringte hun søsteren, Delaney, hjemme i Virginia.

«Jeg klarte det», buste hun ut med straks søsteren svarte. «Jeg fikk jobben.»

Laney nølte før hun svarte med ett ord. «Jøss.»

«Jeg vet at du ikke liker det jeg gjør, Laney. Men jeg gjør det for oss alle. Spesielt deg og Harper.»

«Komme hjem!» ropte den to år gamle niesen i bakgrunnen.

«Hør på henne. Hvis du gjør dette for oss, så kommer du hjem nå. For det er ikke dette vi vil.»

«Bestefar fortjener det. Vi fortjener det alle sammen.» Savannah svingte inn på veien som førte tilbake til byen. «Dette vil forandre fremtiden vår og gjøre alt så mye bedre for deg og Harper.»

«Dette dreier seg ikke om Harper eller studielånene mine. Det dreier seg om din og bestefars stolthet.»

Savannah telte til ti og sydet av sinne. Det ville ikke hjelpe om hun eksploderte. Og innerst inne ville hun at Laney skulle si at hun gjorde det rette.

Bestefaren deres – Martin McDowell – hadde oppfostret dem etter foreldrenes død. Han hadde ofret seg for dem, og nå var han alvorlig syk på grunn av nyresvikt.

«Bestefar er snart nitti. Takket være familien Abbott er stoltheten alt han har, ved siden av oss. Jeg synes det er verdt å kjempe for.»

Laney svarte ikke.

Da de var barn, hadde Savannah blitt fengslet av bestefarens historier fra tiden han drev med hjemmebrent i Tennessee som ung mann. Men selv som barn var Laney mest opptatt av fakta. Hun så på bestefarens historier som løgn og fanteri. Det gjorde hun fremdeles. Men Laney ville skifte mening når Savannah fikk bevist sannheten.

Joseph Abbott, grunnleggeren av King’s Finest Distillery, påsto at han brukte oppskrifter fra farens illegale hjemmebrentproduksjon. Men han hadde egentlig stjålet oppskriften fra deres bestefar og brukt den til å skape et bourbonimperium.

«Hvis familien Abbott er like hjerteløse som du mener, er det ikke lurt å la dem være i fred? Å snike seg til en jobb og snoke rundt på leting etter … hva? Tror du det finnes et hvelv med et stort kort der det står: ’Jeg stjal den berømte bourbonoppskriften fra Martin McDowell’?»

«Jeg snek meg ikke til jobben. Jeg er absolutt kvalifisert. Jeg skal gjøre det jeg kan for å hjelpe selskapet med å vokse. Vi skal jo bli medeiere.»

«Du risikerer å havne i fengsel eller det som verre er. Hvis noe skjer med bestefar …» Søsteren gjorde en pause. «Du er den eneste jeg og Harper har igjen da. Vi kan ikke miste deg. Kom hjem, vær så snill.»

Savannah ville ikke at Laney skulle være bekymret. Hun hadde mer enn nok å bekymre seg for. Men dette var noe hun måtte gjøre.

Hvis hun lyktes, var det verdt risikoen.

«Du er nødt til å stole på at jeg gjør dette for oss alle sammen. Ikke si noe til bestefar.»

«Å, så nå må jeg lyve for ham også.» Laney snøftet. «Greit, men vær forsiktig. Det er ingen skam å snu. Glad i deg.»

«Glad i deg også.»

Savannah sukket tungt og konsentrerte seg om kjøringen. Hun var kommet inn i den pittoreske lille byen og parkerte bak den lille bygningen der hun bodde. I første etasje lå en bruktbutikk som også solgte håndlagde smykker, og i andre etasje var det to leiligheter. Butikken og bygningen var eid av Kayleigh Jemison, som også var naboen hennes.

Inne i den møblerte toromsleiligheten sparket Savannah av seg de høyhælte skoene og tok av seg jakken. Tankene vandret til Blake Abbott igjen.

Han lignet ikke den nådeløse, ambisiøse drittsekken bestefaren hadde beskrevet. Blake var høy og kjekk. Den varme, brune huden hadde en spesiell glød. Han var sjarmerende, hadde et pent smil og vakre, brune øyne.

Bestefaren hennes hadde bare kjent Joseph Abbott. Resten av familien kjente han bare av omtale. Kanskje han tok feil av Blake.

«Du er ikke tiltrukket av ham», mumlet Savannah innbitt. «Han er fienden. Et middel til å oppnå et mål.»

Men Blake var åpenbart tiltrukket av henne. Det var en svakhet hun kunne utnytte – hvis det ble nødvendig.

En følelse av uro kom over henne da hun forestilte seg hva Laney ville si om det.

Løsningen var enkel. Hun skulle holde seg unna Blake Abbott for enhver pris.

3

Savannah undertegnet det siste dokumentet og skjøv det over bordet.

Daisy smilte bredt. «Nå er du offisielt ansatt hos King’s Finest. Velkommen til oss.»

«Flott. Hva gjør jeg nå?»

Døren til konferanserommet ble slått opp.

Blake Abbott.

Han var enda kjekkere enn hun husket.

«Daisy, Savannah … Jeg visste ikke at dere brukte rommet.»

«Vi er ferdig nå.» Daisy samlet sammen sakene sine. «Har jeg glemt at det skal være et møte her?»

«Nei, vi bestemte oss for å holde et møte og diskutere endringene Savannah har foreslått for jubileumsfeiringen. Forresten …» Han så på Savannah. «Dette er en god anledning til å presentere deg for familien … ledelsen.»

«Jeg har sett frem til å møte selskapets grunnlegger.» Savannah presset frem et smil. Nå ble hun nervøs. Hun skulle stå ansikt til ansikt med Joseph Abbott, mannen som hadde svindlet bestefaren hennes.

«Du må nok vente litt med det. Vi vil at det skal være en overraskelse for ham. Apropos det … Jeg vet at det er kort varsel, men kan du legge frem forslagene dine for resten av teamet?»

Savannah sperret opp øynene. «Nå?»

«De er veldig hyggelige.» Daisy klappet henne på armen og smilte. «Du kommer til å elske dem. Bare synd at jeg ikke kan bli her og høre på. Jeg må ta meg av enda en ansettelsesprosess. Lykke til!» sa hun over skulderen og skyndte seg ut.

«Faren og broren min blir mer imponert om du legger frem forslagene slik du gjorde for meg.»

Savannah hadde regnet med at hun kom til å møte alle medlemmene av familien med tiden. Men å møte dem alle på en gang den første dagen, var skremmende. Særlig fordi hun ikke kunne si det hun ville si.

At de var løgnere og tyver som bygget formuen sin på svindel og juks. Men det kunne hun ikke si. Ikke ennå. Ikke før hun hadde fremskaffet bevis.

«Jeg har notatene mine her.» Savannah åpnet mappen. «Hvis jeg hadde hatt litt mer tid, kunne jeg ha laget en mer formell presentasjon.»

«Det du presenterte for meg, holder. De kommer til å elske det.» Blake satte seg ned overfor henne.

«Du, Blake, har du spist opp alle …? Å, unnskyld, jeg visste ikke at du satt i et møte», sa en stemme fra døråpningen.

«Bare kom inn.» Blake vinket inn kvinnen Savannah gjenkjente som søsteren hans. «Zora, dette er den nye eventplanleggeren, Savannah Carlisle. Savannah, dette er salgssjefen vår, Zora Abbott – minstemann i familien.

«Det minner de meg stadig på.» Zora satte seg ned ved siden av broren og dultet til ham med albuen. Så lente hun seg frem og håndhilste på Savannah. «Velkommen skal du være. Vi trenger deg sårt. Du har imponert broren min, og det skal mye til.»

Blake rødmet faktisk og så lettet ut da et nytt familiemedlem kom inn.

«Hei, Max, dette er den nye eventplanleggeren, Savannah Carlisle», sa Zora til den kjekke nykommeren. Henvendt til Savannah sa hun: «Max er markedssjef. Du skal jobbe for ham og med moren vår – som ikke er her.»

Det var lett å se at Max og Blake var brødre. De hadde den samme firskårne haken med kløft. De samme mørke øynene. Og den samme smale nesen.

Max hadde litt lengre hår enn Blake, og huden hans var litt mørkere. Max var også litt høyere enn broren, og kroppen hans var ikke like atletisk.

«Jeg gleder meg til å jobbe med deg, Savannah.» Max satte seg ved siden av henne og trykket hånden hennes. Grepet var fast. Smilet virket oppriktig. «Jeg vil høre mer om ideene du har til jubileumsfeiringen.»

«Det var derfor jeg ba henne bli med på møtet. Hun kan legge det frem bedre enn jeg kan.»

To menn til kom inn i rommet. «Jeg visste ikke at vi hadde gjester», sa den yngste litt bryskt.

«Broren min, Parker.» Zora himlet med øynene. «Sjef for økonomiavdelingen. Verdens største gjerrigknark.»

Parker smilte ikke, men den eldre mannen – som Zora presenterte som faren deres, Duke – lo og hilste varmt på Savannah.

Parker nikket kort til Savannah før han så med smale øyne på Blake. «Jeg trodde vi skulle diskutere fritt.» Han satte seg ved den ene bordenden. Duke satte seg ved den andre.

«Vi skal det.» Blake nikket til Savannah. «Hun kan like gjerne venne seg til måten vi jobber på her med det samme. Dessuten er hun den som best kan svare på spørsmålene deres.»

«Velkommen, da.» Parker skrev noe på telefonen sin. «Jeg er likefrem og direkte, har jeg hørt. Ikke ta det personlig.»

«Greit, men da må du ikke ta mine kommentarer personlig heller.» Savannah møtte blikket hans.

Parker nikket, og de andre utvekslet humoristiske blikk.

«Du har funnet en som Parker ikke kan skremme.» Zora smilte. «Godt jobbet, Blake.»

Familien fortsatte å erte hverandre. Zora eller Blake forklarte henne de interne vitsene. Savannah smilte høflig og lo sammen med dem. Men uroen kom snikende. Disse menneskene var ikke slik hun hadde forestilt seg. Bestefaren hadde snakket om dem som om de var en gjeng ondskapsfulle monstre.

Ikke la deg lure av sjarmen deres.

«Er du klar?» spurte Blake.

Parker trommet med fingrene på bordet og kikket på klokken.

Ikke vis frykt.

«Absolutt.» Savannah reiste seg opp.

Blakes varme smil fikk henne til å slappe av litt. Hun trakk pusten dypt, åpnet mappen og så seg rundt i rommet.

«Dette er forslagene mine …»

*

Blake skrev notater på telefonen mens Savannah avsluttet presentasjonen. Hun hadde fått gjennomslag for alle forslagene. Til og med gjerrigknarken Parker likte det hun la frem.

Den festen moren hans hadde sett for seg, var nå blitt til et gallaselskap med en rustikk sjarm som henviste til selskapets historie. Savannah hadde også foreslått å holde jubileumseventer i andre nøkkelbyer.

Festen skulle holdes i den gamle låven på foreldrenes eiendom. Bygningen måtte oppgraderes, men det ville øke leieinntektene. De kunne kreve mer per event. Det gjorde Parker veldig glad.

Men han hadde et spørsmål. «Brorparten av markedet vårt er i sør. Hvorfor skal vi investere i eventer andre steder?»

«Det er en perfekt anledning til å strekke seg utenfor komfortsonen», sa Savannah.

Parker la armene i kors. Han så ikke overbevist ut.

«Hun har rett.» Blake la fra seg telefonen og så på broren. «Jeg har luftet tanken med noen distributører i Storbritannia, California og New York. De er ivrige etter å introdusere produktene våre for flere kunder. Dette kan bli et gjennombrudd for oss.»

Savannah sendte ham et raskt smil. Det strammet til i skrittet.

«Savannah og Blake har gjort hjemmeleksene sine», sa faren. «Jeg er klar til å gå i gang med Savannahs forslag. Noen innvendinger?»

Parker ristet på hodet, men skulte.

«Utmerket. Savannah, kan du skrive et sammendrag og sende det til alle på ledelseslisten så min kone kan se på det?»

«Selvfølgelig, Mr. Abbott.»

«Kall meg Duke. Nå har jeg en avtale med et femmerjern.»

«Festen kommer til å bli sensasjonell.» Zora smilte bredt. «Ikke sant, Max?»

«Jo», nikket Max. «Jeg var usikker på om det var riktig å gjøre det til en så stor fest, for ikke å snakke om så …»

«Dyr», avbrøt Parker.

«Slapp av, din kjiping.» Zoras besluttsomme uttrykk viste at hun ikke bare var lillesøsteren deres. Hun var salgssjef og et likeverdig medlem av ledelsen. «Salget kommer til å skyte i været og langt overgå utgiftene.»

«Ja da, jeg er like ivrig etter å utvide markedet og øke fortjenesten. Jeg håper bare at Savannahs beregninger stemmer.»

«Jeg ser frem til å overraske dere med resultatene.» Savannah så ut til å være upåvirket av Parker.

«Kom igjen, Savannah.» Max reiste seg. «Jeg skal vise deg kontoret ditt. Det er ikke langt unna mitt.»

Blake bet i seg skuffelsen da hun gikk ut med Max, Zora og faren. Fanken. Han hadde gledet seg til å gi henne en omvisning.

«Du må passe deg», advarte Parker.

«Hva snakker du om?» Blake stakk telefonen i lommen og gikk mot døren.

«Du vet godt hva jeg mener. Du satt og stirret på henne hele tiden.»

«Nå overdriver du.»

«Nei, jeg er broren din. Jeg kjenner gåsa på gangen.»

Blake snudde seg mot broren. «Jeg er veldig imponert. Er det noe galt i det?»

«Det er verre enn jeg trodde.» Parker ristet på hodet. «Se så mye du vil, men ikke rør. Hun er en ansatt. En underordnet. Hold deg på matta.»

«Og det sier du», snøftet Blake og fortsatte mot kontoret.

«Ja. Jeg vet hvor lite smart det er.»

«Slapp av, Parker. Jeg skal ikke gjøre noe du ikke ville ha gjort.» Blake gikk inn på kontoret og lukket døren.

Han trengte ingen påminnelser fra Parker om at Savannah Carlisle var forbuden frukt.