Robyn Grady

Eksplosive gnister

Oversatt av Monica Eikenes

MINISERIE: ANGÅENDE DEN NATTEN …

Netter er mørke, stille og fredelige. Men også tid for hemmelige møter og lidenskap. For to mektige forretningskvinner forandrer én natt alt. Dette er del en i Angående den natten …

Kjære leser!

Jeg har aldri gledet meg så mye til at en av bøkene mine skulle komme ut som nå! Velkommen til Teagan Hunters historie. Familien hennes eier et verdensomspennende medieforetak og er i stadig kamp mot konkurrenter og mordforsøk som truer med å splitte dem. Teagan er pappas jente og den eneste av Hunter-barna som er fast bestemt på å stake ut sin egen kurs. Men Tea har også en hjerteskjærende hemmelighet som knuste alle hennes drømmer om evig kjærlighet. En dampende het natt med en nydelig fremmed skulle bare være en distraksjon. Men den New York-baserte advokaten Jacob Stone viser seg snart å være mannen som kan få Teagan til å våge å drømme om evig lykke igjen – hadde han bare ikke vært så besatt av å føre Hunter Enterprises til retten på grunn av en falsk, men også alvorlig anklage.

Hemmeligheter og tap, håp og, til slutt, en inderlig velfortjent kjærlighet. Jeg håper du liker boken.

Som alltid: God lesning!

Robyn

Denne historien er til Joan, Teagan Hunters største fan!

1

Mens heisen gled jevnt og rolig opp mot hotellets presidentsuite, kunne ikke Jacob Stone la være å nyte synet av kvinnen som sto ved siden av ham. Hun hadde lange bølger av silkemykt, blondt hår. Den perlebesatte, skulderløse kjolen måtte ha kostet en liten formue, og på den kroppen var den verd hver cent.

Ingen lover ble brutt, men hvis han ble satt på tiltalebenken, måtte Jacob ha innrømmet at han hadde mer i tankene enn bare titting.

Til slutt snudde hun seg mot ham. «Du vet at du glor, ikke sant?»

«Dette høres sikkert dumt ut …» Tåpelig også, faktisk. «Men dette er første gang for meg.»

«Hvis du påstår at du aldri har tatt en kvinne med deg hjem for en drink før», lo hun, «så beklager. Jeg tror ikke på deg.»

Jacobs tenner gled over underleppen mens han lente skulderen mot den speildekkede veggen i heisen og la armene i kors. Dette handlet ikke om en liten drink etter festen. Han måtte være mer spesifikk.

«Vi har kjent hverandre i tre timer. Maks fire.»

Mens øynene hennes gled fra hans og bort mot de åpnende dørene, hevet hun et øyenbryn. «Feiger du ut?»

Hans tur til å le.

Aldri i livet.

For seks uker siden hadde Jacob mottatt en bryllupsinvitasjon fra en gammel kamerat, en advokat som nylig hadde flyttet til Vestkysten. Marcus Lane hadde funnet Den Rette og kjøpt en ring til henne. Så Jacob hadde bestilt en flybillett på første klasse fra New York til LAX og blitt med på dagens ekstravagante hageselskap. Etter seremonien, som ble avsluttet med det tradisjonsrike dueslippet, fulgte han lyden av klirrende krystallglass til en overdådig ballsal. Alt var lekkert og imponerende, og han var glad på Marcus og brudens vegne.

Men Jacob hadde tenkt mer på milliardsøksmålet som ventet på ham hjemme enn på å være i nuet. Så hadde denne kvinnen dukket opp, tilsynelatende fra ingensteds, og tankeprosessene hadde gjort en helomvending.

Da hun stanset foran bordet hans, hadde Jacob vært rask med å reise seg opp og trekke frem stolen for henne. Mens vinglass ble fylt opp og presentasjoner ble utvekslet, hadde han blitt slått av øynene hennes – de hadde en unik, sensuell og forførende grønnfarge. Han hadde unnskyldt seg da hun hadde måttet gjenta navnet sitt.

Fornavnet var Teagan. Han hadde ikke fått med seg resten.

De hadde vært så oppslukt av samtalen at han ikke kunne huske hva han hadde spist eller hvem som hadde holdt taler for brudeparet. Og den saftige saken hjemme i New York? Så godt som glemt. Etter brudevalsen hadde han tatt Teagans hånd og ført henne ut på dansegulvet. Mens haken hvilte mot det velduftende håret, den ene hånden holdt hennes og den andre kjærtegnet den varme korsryggen hennes, hadde han tenkt at de to så definitivt burde ha vært alene.

Jacob likte ikke antagelser, men siden sansene var fininnstilt på kroppen som smøg seg inn mot hans og leppene som var nær nok til at han kunne smake på dem, hadde han allerede avgjort hvordan denne kvelden skulle ende. Da han foreslo en liten drink på tomannshånd, hadde hun latt hendene gli over jakkeslaget hans, møtt blikket hans og sagt: «La oss gjøre det.»

Men nå, idet de var ute av heisen og han åpnet døren til suiten, så Jacob at Teagan nølte, noe som naturligvis også gjorde ham usikker.

Den tidligere samtalen hadde kretset rundt generelle interesser, politikk, økonomi. Hun arbeidet innen helse og trening, og eide en bedrift i Seattle som het High Tea Gym. Han hadde fortalt om advokatfirmaet han hadde arvet i New York.

Da de snakket om venner, hadde han delt noen historier om Griff og Ajax Rawson, to av hans beste kamerater som nærmest var for familie å regne. Han hadde unngått temaet blodslekt, og la interessert merke til at Teagan hadde gjort det samme.

Nå som han hørte hvordan perlene på kjolen raslet idet hun beveget seg inn i det enorme, overdådig dekorerte rommet, begynte Jacob å lure. Alt ved henne oste av eleganse og klasse, men det var også mange ordinære mennesker som hadde lært seg å mestre nyansene til de rike og privilegerte – han selv inkludert. Så var det mulig at Teagans bakgrunn var lik hans egen? Vanskelig, utfordrende og ensom?

Noe hun helst ville glemme?

Hun snudde seg mot ham, og smilte igjen … og søren heller, hvilken rolle spilte det egentlig? Jacob gikk noen få, lange skritt bort til henne, og skjøv all tvil til side. Det som var viktig nå, var endelig å kreve det første kysset. Alt annet – inkludert ærekrenkelsessaken mot Hunter Publications – måtte vente.

*

Jacob Stone var overhodet ikke hennes type.

Da Teagan snudde seg mot ham igjen, minnet hun seg selv på at hun likte blå øyne. Livlige og dype som havet. Ømme og snille.

Mr. Stones øyne hadde en skarp, ravgul nyanse som, kombinert med det kullsvarte håret, minnet henne om en panter – en forheksende, muskuløs og sulten mannsskikkelse. Da Jacob slengte nøkkelkortet ned på det lille marmorbordet og nærmet seg henne, låste det sultne blikket seg i henne. Teagan fikk hjertebank. Han beveget seg til og med som et stort kattedyr!

Jo nærmere han kom, jo flere spørsmål dukket opp i Teagans bevissthet. I parforhold ønsket hun seg åpenhet og ærlighet. Selv så mye som de hadde snakket sammen i kveld, hadde hun fått inntrykk av at Jacob spilte mer på kontroll og sjarm. Hun ville for eksempel vedde på at han ikke ville stoppe før han sto trygt innenfor sirkelen hennes, like nær som han hadde vært på dansegulvet. Så ville han smile det samme, selvsikre smilet han hadde smilt da han foreslo at de skulle ta seg en kveldsdrink i suiten hans.

I det øyeblikket, da munnen hans var en hårsbredd fra hennes, hadde det begynt å krible på alle de riktige stedene i kroppen. Forsiktigheten hadde forduftet. Igjen – enda en unormal reaksjon fra henne. Ekte dybde, ekte følelser, inkludert følelser av den seksuelle arten, måtte ha tid til å vokse, måtte de ikke?

Men nå, som om han hadde lest tankene hennes, stanset Jacob mer enn en armlengdes avstand unna. Han rynket pannen og så spørrende på henne.

«Teagan? Går det bra med deg?»

Hun tok seg samme. «Vel, sist jeg sjekket, så … ja.»

Han smilte forsiktig. «Du virker bare litt … usikker.»

Hun dro blikket bort fra hans, pustet dypt inn og så seg rundt. «Jeg måtte bare ta dette rommet inn over meg.»

Det var italiensk marmor overalt, alt var forgylt og kunstverkene var vakre og eksklusive. Overfloden minnet Teagan om farens hjem etter at den nye konen hadde ominnredet der. Ja, han var milliardær, men etter Teagans mening ble det litt for mye av det gode.

Ingen av «barna» var fornøyd med farens andre kone. For det første var stemor Eloise mer opptatt av luksus enn av noe annet. De hadde likevel støttet faren og, selvfølgelig, den lille halvbroren og halvsøsteren fullt ut. Familier holdt sammen, uansett hvor uenige de var. Men hvis noen havnet i vansker, var det ingen spørsmål, ingen tid å miste. Da sto de sammen.

Jacob var på vei bort til suitens intercom. «Jeg skal bestille champagne.»

«Kan jeg heller få litt juice eller vann?»

Han snudde raskt og gikk bort til den lange, glinsende bardisken. «Jeg skal finne noe til deg.»

Mens han så over innholdet, tok Jacob av seg slipset og åpnet de øverste knappene i skjorten. Teagan fikk et fristende glimt av brystkassen. Det førte henne tilbake til dansegulvet, til følelsen av den sterke, solide og deilige mannskroppen mot hennes.

Mens han vred av seg jakken, gikk Teagan nærmere. Under den hvite skjorten var brystkassen sterk og veldefinert. Han rullet opp begge ermene og viste frem to kraftige, solbrune armer, før han snudde seg mot kjøleskapet for å studere innholdet. Teagan tenkte at hun ikke skulle stirre på de lange bena i de skreddersydde buksene, men hun gjorde det likevel.

Lange, sterke ben.

En enda lekrere bakende.

Teagan grep en stol og kremtet.

«Jeg prøver å styre unna alkohol», sa hun. «Forrige gang jeg drakk champagne, var i bryllupet til broren min.»

Jacob snudde seg tilbake og sendte en krukke avkjølte bær mot henne. «En fin dag?»

«Seremonien var vakker, ja.» Det hadde vært en liten tilstelning, som ble avholdt i et telt på familiens eiendom. «Ikke så glamorøs som denne, da.»

Latteren hans var dyp og mørk. «Nei, selvfølgelig ikke.»

Ingen grunn til å gå inn på hvordan den dagen hadde endt – med en ekte bombe som ble utløst. Hendelsen hadde vært den siste i en rekke fysiske angrep mot faren hennes. Selv om myndighetene var på saken, var gærningen som sto bak alt, fremdeles på frifot.

Ingenting du kan gjøre med det, så pust dypt inn. Fokuser på det som er fint.

«Jeg snakket med en gammel venninne her», sa hun, og valgte seg ut et kaldt bær. «Familiene våre ferierte sammen en jul. Grace Munroe og jeg ble brevvenninner, men vi mistet kontakten i løpet av årene. Da jeg oppdaget at hun var sammen med broren min, fikk jeg sjokk.»

«Du mener den broren som giftet seg?»

«Nei, en annen», sa hun, og skjøv bæret inn i munnen.

«Så du har to brødre?»

«Foreldrene mine fikk fire barn – meg og tre eldre brødre. Da faren min giftet seg på nytt, fikk han to barn til – en gutt og en jente.»

«Giftet moren din seg også på nytt?»

«Nei, hun døde.»

Jacob sluttet å legge ingredienser til drinken på benken. «Det var trist å høre.»

Teagan nikket. Takk. Jeg er enig.

«Venninnen min og broren min forlovet seg første juledag», sa hun, og vendte tilbake til hovedtråden mens Jacob fant frem to martiniglass. «Det er litt rart, for da vi var små, kunne ikke de to fordra hverandre.»

Når hun så dem sammen nå, var det åpenbart at de var som skapt for hverandre. Teagan visste at det var meningen at Grace og Wynn skulle bli gamle sammen. De skulle få grått hår sammen, leve i ro og lykke og være omringet av en flokk med barnebarn. Hun var glad på deres vegne. Litt misunnelig også. Forpliktelser, ekteskap, barn … det virket som alle gjorde det. Men Teagan kunne ikke se for seg en slik fremtid. Det lå simpelthen ikke i kortene.

Jacob fant ananasjuice, vaniljesirup, knust is og en skinnende, sølvgrå shaker mens Teagan nøt forestillingen. Å se denne mannen bevege seg fikk alle nervecellene under huden til å våkne. Og han hadde bare så vidt begynt. Etter å ha helt i litt sirup kastet han shakeren opp i luften og fanget den med den samme hånden – bak ryggen. Ikke en eneste dråpe rant ut.

Hun lo. «Jøss! Supert partytriks.»

«Bartenderjobben betalte en stor del av advokatutdannelsen min.»

Teagan rettet seg opp. Interessant. Han var åpenbart velstående – tidligere på kvelden hadde han nevnt at han hadde arvet et advokatfirma – men han hadde ikke nødvendigvis vært avhengig av det. Kanskje Jacob Stone var mer hennes type enn hun først hadde trodd.

I motsetning til de eldre brødrene, som hadde fått seg jobber innenfor familiebedriften, hadde Teagan bestemt seg for å søke lykken på egen hånd, så hun hadde forlatt Australia og reist til USA. Men i det siste hadde hun tenkt mer og mer på å vende tilbake. Alles nerver var i helspenn mens de ventet på det neste angrepet. Hun burde vært sammen med familien sin nå.

Jacob helte juice i shakeren som en profesjonell.

«Å jobbe og studere på heltid var en utfordring», sa han. «Men jeg elsket det. Å få advokatbevilling i New York har alltid vært min store drøm.»

«Har du et spesialfelt?» Teagan tenkte på situasjonen hjemme i Australia, og lente seg nærmere. «For eksempel strafferett?»

«Jeg arbeider med omdømmesaker. Ærekrenkelser. Injurier.»

«Å, som den saken som var i nyhetene for en tid tilbake.» Hun fisket frem detaljene. «En velkjent filmregissør saksøkte et magasin etter at de hadde påstått at han hadde begått et overgrep mot noen.»

«Magasinet tapte.» Han smelte juicekartongen ned på benken, som en dommerhammer. «Vi vant.»

Jøss. «Det var din sak?»

«Skyldig.»

Gratulasjoner var påkrevd. Men det var også en ulempe. «Beløpet den regissøren krevde, var vanvittig. Magasinet var redd for at søksmålet ville ruinere dem. Mange ville miste jobbene sine.»

Jacob så på henne, før han la en skje is i shakeren. «Ikke mitt ansvar.»

«Med andre ord: Du hadde altså bare gjort jobben din.»

«Med andre ord: Hvis du snur ryggen til sannheten, sprer ondsinnede rykter og møter meg i retten – vær klar til å betale for det du har gjort.»

Jacob virket ikke opprørt. Han virket heller bestemt, slik Teagans eldste bror Cole fremsto når han var i sjefsmodus. Wynn kunne være på samme måte. Selv Dex, den avslappede mellomste broren, kunne gå inn i det nådeløse ikke kødd med meg-moduset når det var nødvendig.

Sannheten var at hele familien – og det enorme medie- og nyhetsselskapet deres – var kjent for å være fokusert på målet. De gikk aldri glipp av en gevinst. Altfor intenst for henne, selv om Teagans far ofte minnet henne på at de delte det samme navnet. At det samme blodet rant gjennom årene hennes. Og at hun kunne ikke gjemme seg for hvem hun var. DNA løy ikke.

Mens Jacob skrudde fast lokket på shakeren, gikk Teagan bak baren til ham. «Får jeg prøve?»

Han rakte henne den. «Vær så god.»

Hun ga shakeren et par rolige rotasjoner før hun satte i gang. Mens is klirret mot metall og væsken gled fra side til side i beholderen, vokste Jacobs øyne seg store.

«For meg handler det om proteinshaker, og ikke cocktailer.» Hun la en hånd på hjertet. «Jeg lover.»

Etter at hun hadde helt blandingen i glassene deres, foreslo han en passende skål. «For sannheten, og hele sannheten.»

Teagan klinket glasset sitt mot hans. «Så hjelp meg Gud.»

Hun nippet til væsken, og sukket tilfreds. Frisk og lett og … ja …

Angående den skålen.

«Jeg må være ærlig mot deg», sa hun, og satte glasset fra seg. «Jeg har noe å innrømme.»

«Vel, hvis du trenger en god advokat …»

Hun gjengjeldte det skjeve smilet hans før hun sa: «Dette er faktisk første gang for meg også …»

Smilet hans forandret seg. Det samme gjorde det varme blikket. «Og med dette mener du at to mennesker, som nettopp møttes, forlot festen sammen?»

Hun nikket. «To mennesker som ville være alene en time eller to.»

De ravgule øynene våknet til live igjen. Idet han tok et skritt nærmere, håndflaten gled inn under håret hennes og han bøyde hodet mot hennes, spilte det ikke lenger noen rolle hva Teagan trodde hun ville ha. Da leppene hans dekket hennes, var det bare én visshet som sto klart og tydelig frem. En sannhet som ikke kunne benektes.

Hun var så definitivt sin fars datter. En Hunter – en jeger – i navnet. På mange måter også en jeger av natur. Og i kveld var jegeren sulten.

2

Noen ganger føltes alt riktig. Andre ganger føltes det som høyere makter konspirerte og at det som skjedde var av en annen verden.

Som nå, tenkte Jacob, når han var her sammen med denne kvinnen som hadde kommet ut av intet og ikke etterlot seg noen tvil om hva det var hun tenkte. Hvor de var på vei.

La oss gjøre det.

Da Jacob gjorde krav på det første kysset, følte han at hun sank sammen og viklet armene rundt skulderen hans. Etter å ha satt glasset ned på benken, begynte han å stryke over hoften hennes mens tungen sveipet inn mellom leppene. Så gikk hun opp på tå og skjøv brystene inn mot ribbena hans. Mens kysset ble dypere og mer intenst, ble han bare mer og mer sikker.

De ville trenge mye mer enn bare en time eller to.

Da Jacob trakk seg tilbake, holdt han blikket festet på leppene hennes. «Vi går vel ikke for fort frem for deg?»

Hun smilte kokett og åpnet de nydelige, grønne øynene. «Ikke for meg.» Hun så ned. «Hva med deg? Alt går greit?»

Mye mer enn greit. Spesielt nå som hun kneppet opp hver knapp i skjorten, fra øverst og ned til beltet, og tegnet sirkler over magemusklene hans med fingrene. Han måtte holde følge, så han søkte seg frem til glidelåsen på ryggen hennes og trakk den helt ned. Idet kjolen falt og la seg som en glitrende pytt rundt skoene hennes, fisket han skjorten opp av buksen og slengte den ned på gulvet. Så trakk han henne inntil seg og la munnen over hennes igjen.

Men nå var ikke det lenger nok.

Han bøyde knærne og la armene rundt midjen hennes. Så løftet han henne opp, millimeter for millimeter, til skoene til slutt svevde noen centimeter over bakken. Og det var slik han bar henne til sengs. Steg for steg.

Kyss for kyss.

*

Helt siden Jacob hadde holdt rundt henne på dansegulvet, hadde hun sett frem til dette øyeblikket – fantasert om hvor deilig det ville bli.

Hun var vagt bevisst på at de gikk bort fra lyset og inn på soverommet. Han justerte grepet om midjen hennes mens han skjøv dynen til side. Så la han henne ned på det myke, kjølige lakenet.

Idet leppene hans forlot hennes, lot hun armene falle ned i madrassen, over hodet. Hun pustet dypt inn og nøt synet av ham som bøyde seg over henne. Lys sivet inn fra hovedrommet. I de myke skyggene var de skarpe ansiktstrekkene og den romerske nesen mer uttalte. De halvåpne, ravgule øynene så ut til å skinne. Da han smilte, skjøt en pil av forventning seg gjennom kroppen hennes.

Stemmen hans boret seg inn i henne.

«Det er noe jeg må gjøre.»

Hun fiklet med lakenet over hodet. «Du behøver ikke å be om tillatelse.»

Han kom nærmere. «Er du sikker på det?»

En bølge av hete flommet gjennom henne, og hun stønnet stille. Da han ikke beveget seg, strøk hun foten sin mot hans.

«Ja, Jacob», sa hun.

Ja, ja, ja.

Han reiste seg opp igjen, dro av henne først den ene skoen, så den andre, og slengte til slutt begge ned på gulvet. Da han skrudde på nattlampen, var lyset varmt og innbydende – perfekt for å studere den nydelige mannskroppen. Men han hadde fremdeles på seg bukser, mens hun var så godt som naken. Ikke særlig mye ble skjult, inkludert arret hun hadde sett konturen av i badespeilet halve livet. Den ujevne linjen var for lang og for høyt oppe til å kunne være et arr etter en blindtarmsoperasjon, og altfor fremtredende til å kunne forbli uoppdaget særlig lenge.

Hvis han rynket pannen og spurte om hva det var, ville hun si sannheten. Jeg falt av sykkelen da jeg var en liten jentunge. La oss fortsette. Men det virket ikke som han la merke til det, selv når han bøyde seg over henne og sakte beveget hodet nedover.

Mens tungespissen gled langs trusekanten hennes, gled en stor hånd opp langs siden og la seg til slutt like under brystet. Da munnen strøk enda lenger ned og han kjærtegnet henne gjennom den hvite silketrusen, flyttet tommelen seg lenger opp og begynte å knipe og pirre brystvorten.

Teagan grep rundt lakenet, lukket øynene og gikk opp i bro.

Gnistene fløy, og Teagan skalv av begjær. Så – herregud! – begynte han å bruke tungen. Hver nervecelle i kroppen spente seg umiddelbart.

De neste ordene hans var ganske nøytrale.

«Denne må av.»

Undertøyet hennes?

Hun var klar til å rive av seg trusen selv da han løftet baken hennes med en hånd og skjøv silkestoffet ned med den andre. Han kysset den delen av henne, før tungespissen boret seg dypere inn og pirret og ertet til hun nærmest dirret av lidenskap. Da han løftet hoftene hennes høyere opp og presset en finger inn i henne, lugget hun ham i håret som en advarsel.

Ikke slutt.

Hun innbilte seg at han smilte inn mot henne, før han skjøv seg unna og dro av henne siste rest av klær. Deretter fant han lommeboken sin, la en foliepakke på nattbordet og dro av seg skoene og buksen. Teagan la seg tilbake og nøt forestillingen.

Han stilte de lange, sterke bena litt fra hverandre. Hoftene hans var smidige og lekre, men det var området der linjene trakk seg sammen som fanget blikket hennes. Da han kom frem igjen og satte et kne på madrassen og en hånd på lakenet, skjøv hun seg opp og møtte ham på halvveien. Leppene deres møttes da den frie hånden hans la seg rundt ryggen hennes, og hun holdt seg fast for alt det var verdt.

Da munnen hans til slutt rev seg løs fra hennes, så han henne inn i øynene og smilte.

«Du sa noe i sted.»

Hun strøk tærne opp langs baksiden av leggen hans. «Mener du at du ikke behøver å be om tillatelse?»

«Om at vi trenger en time eller to for oss selv.» Han smakte på leppene hennes igjen. «Ikke lenge nok.»

Hun strøk en fingertupp langs øreflippen hans. «Følger du med på tiden?»

Han gliste. «Jeg følger med på deg.» Han plasserte enda et dvelende kyss i munnviken hennes. «Bli hos meg til i morgen?»

Tullet han?

Selvfølgelig ville hun bli hos ham.

Han rullet på seg beskyttelsen og stilte seg over henne. Da han skjøv seg inn, skalv hun og mistet et øyeblikk pusten. I skyggene så hun at han studerte henne et langt øyeblikk, før han begynte å bevege seg – sakte og rytmisk.

Idet han grep låret hennes og viklet foten hennes bak ryggen sin, la hun armene rundt halsen hans og ga seg hen. Og da støtene ble raskere og dypere og friksjonen mer og mer intens, klemte hun ham nærmere seg og lot seg overmanne av klimakset, slik hun hadde visst at hun ville gjøre.

Slik hun aldri hadde gjort før.